Eiður Guðjohnsen

Context: Úspechy  Chelsea FA Premier League: 2004–05, 2005–06 Football League Cup: 2004–05 FA Charity/Community Shield: 2000, 2005 Barcelona La Liga: 2008–09 Copa del Rey: 2008–09 Supercopa de España: 2006, 2009 Liga majstrov UEFA: 2008–09 Superpohár UEFA: 2009


Andorrské národné futbalové mužstvo

Context: Súčasný káder  Dátum zápasu: 28. marec 2022 Súper: Reprezentačné góly a zápasy aktualizované k : 28. marec 2022 Poz. Hráč Dátum narodenia (vek) Reprezentačné štarty Góly Klub B Josep Gómes 3. december 1985 (36 rokov) 79 0 Inter d Escaldes B Iker Álvarez 25. júl 2000 (20 rokov) 6 0 Villarreal B B Xisco Pires 2 0 Manchego O Moisés San Nicolás 68 3 Atlètic d Escaldes O Max Llovera 50 1 San Cristóbal O Joan Cervós 35 0 Castelldefels O Txus Rubio 32 0 Inter d Escaldes O Albert Alavedra 14 0 Pobla Mafumet O Adrián Rodrigues 21 0 Atlètic d Escaldes O Christian García 8 0 Marchamalo O Eric de Pablos 5 0 UE Santa Coloma O Kiko Pomares 2 0 Villajoyosa Club de Fútbol Z Marc Pujol Kapitán klubu 101 4 FC Santa Coloma Z Sergi Moreno 76 1 Inter d Escaldes Z Jordi Rubio 57 0 Inter d Escaldes Z Marc Rebés 46 3 UE Santa Coloma Z Ludovic Clemente 44 0 Inter d Escaldes Z Albert Reyes 3 0 UE Santa Coloma Z Luis Blanco 2 0 FC Santa Coloma Ú Jordi Aláez 47 2 Manchego Ú Aarón Sánchez 27 0 Atlètic d Escaldes Ú Ricard Fernández 23 1 Andratx Ú Víctor Bernat 10 1 Ordino


RCD Espanyol

Context: RCD Espanyol de Barcelona (katalánsky: Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona) je španielsky športový klub založený v Barcelone. Najznámejšie je jeho futbalové družstvo. Espanyol aktuálne sídli na štadióne Estadi Cornellà-El Prat s kapacitou 40 500 divákov, ktorý bol otvorený 2 Augusta 2009. Dovtedy sídlil klub na štadióne Estadi Olímpic Lluís Companys, kde sa odohrávali v roku 1992 letné olympijské hry. Predtým hral svoje zápasy na Estadi de Sarria. Hoci je v tieni slávnejšieho mestského rivala FC Barcelona, stabilne patrí medzi silnejšie tímy v španielskej La Lige.


Andreu Fontàs

Context: Úspechy  Barcelona 2x víťaz Primera División: 2009/10, 2010/11 1x víťaz Copa del Rey: 2011/12; Runner-up 2010/11 3x víťaz španielskeho Superpohára: 2009, 2010, 2011 2x víťaz Ligy majstrov: 2008/09, 2010/11 1x víťaz európskeho Superpohára: 2011 1x víťaz MS klubov: 2011


Grimaso

Context: Diskografia  Štúdiové albumy Názov Detaily Ocenenie Predaj Najvyššia zaznamenaná pozícia v rebríčkoch Kto dá viac Dátum vydania: november 2007 Vydavateľstvo: EMI Formát: CD - SK: 2 500+ - Let the beat come true Dátum vydania: 31. máj 2009 Vydavateľstvo: BeatBan Formát: CD, digitálny download - - Mixtapes 2008: Who gives you more mixtape vol. 1 (s DJom Tagerom) 2009: Rekapitulácia 2011: Big banger menu Videoklipy 2010: "Get low/Skener" (ft. S.A.S & Suvereno) 2010: "Monopol" (Hip Hop ide hore) (ft. Rytmus) 2010: "Bůh" (ft. Hugo Toxxx) 2010: "V tvojej hlave" (ft. H16)


Thalía’s Hits Remixed

Context: Introduction  Thalía s Hits Remixed je kolekcia remixov Thalíinych hitov.


Primera Fila

Context: Single  „Equivocada“ „Que sera de ti“ „Con la Duda (featuring Jon Sebastian)“ „Ensename a Vivir“ „Estoy Enamorado (featuring Pedro Capo)“ Kategória:Albumy Thalíe Kategória:Koncertné albumy Kategória:Hudobné albumy z 2009


Mi Reflejo

Context: Zoznam skladieb  „Genio Atrapado“ (David Frank, Pamela Sheyne, Rudy Perez, Steve Kipner) - 3:38 „Falsas Esperanzas“(Jorge Luis Piloto) - 2:57 „El Beso Del Final“ (Franne Golde, Rudy Perez, Tom Snow) - 4:42 „Pero Me Acuerdo De Ti“ (Rudy Perez) - 4:26 „Ven Conmigo (Solamente Tu)“ (Johan Aberg, Paul Rein, Rudy Pérez) - 3:11 „Si No Te Hubiera Conocido“ (feat. Luis Fonsi) (Rudy Perez) - 4:50 „Contigo En La Distancia“ (César Portillo DeLaLuz) - 3:44 „Cuando No Es Contigo“ (Manuel Lopez, Rudy Perez) - 4:10 „Por Siempre Tu“ (Diane Warren, Rudy Perez) = 4:05 „What a Girl Wants“ (Guy Roche, Shelly Peiken, Rudy Perez) - 3:14 „Reflection“ (David Zippel, Matthew Wilder, Rudy Perez) - 3:38 42:32 ;Bonusové piesne „Falsas Esperanzas“ (Dance Radio Mix) (Jorge Luis Piloto) - 3:27 „Falsas Esperanzas“ (Tropical Mix) (Jorge Luis Piloto) - 3:10 „Pero Me Acuerdo De Ti“ (remix) (Rudy Pérez) - 3:41 „Ven Conmigo (Solamente Tú)“ (Karaoke Version) (Johan Aberg, Paul Rein, Rudy Pérez) - 3:12 56:10 Kategória:Hudobné albumy Christiny Aguilerovej Kategória:Hudobné albumy z 2000


Just Be

Context: Oficiálne verzie  "Just Be - 514 Mix" – 8:49 "Just Be - Antillas Club Mix" – 9:49 "Just Be - Antillas Radio Edit" – 3:13 "Just Be - Antillas Dub" – 9:19 "Just Be - Antillas Edit Mix" – 4:10 "Just Be - Wally Lopez la Factoria Vocal Remix" – 8:49 "Just Be - Wally Lopez la Factoria Dub Remix" – 8:52


Juan Atkins

Context: Diskografia  ako Cybotron, s Rickom Davisom (1981–1983) „Alleys of Your Mind“ (1981), singel „Cosmic Cars“ (1982), singel „Clear“ (1982), singel Enter (1983) „Techno City“ (1984), singel Clear (1990), digitálne remasterované vydanie Clear ako Model 500 (1985–súčasnosť) „No UFO’s“ (1985), singel „Night Drive“ (1985), singel (obsahuje „Time Space Transmat“) „Jazz is the Teacher“ (1993), 12" pomocná produkcia s 3MB „Pick Up the Flow“ (1993), 12" Sonic Sunset (1994) Deep Space (1995) Body and Soul (1999) OFI / Huesca (2010) ako Channel One, with Doug Craig (1986-1987) „Technicolor“ (1986), singel „It’s Channel One“ (1987), singel ako Infiniti (1991–1995) Skynet 1998 „The Infinit Collection“ 1996 ako Model 600 (2002) Update 2002, singel ako Juan Atkins The Berlin Sessions 2005


Amore Mio

Context: Pozadie a kompozícia Na albume sa nachádzajú dve piesne, Tu Y Yo a Olvídame , ktoré sa odlišujú od piesní s rovnakým názvom vydaných na albume Thalía (2002) a El Sexto Sentido (2005).


Dusty Hill

Context: Diskografia  American Blues Is Here (1968) Do Their Thing (1969) ZZ Top ZZ Top s First Album (1971) Rio Grande Mud (1972) Tres Hombres (1973) Fandango! (1975) Tejas (1977) Degüello (1979) El Loco (1981) Eliminator (1983) Afterburner (1985) Recycler (1990) Antenna (1994) Rhythmeen (1996) XXX (1999) Mescalero (2003) La Futura (2012)


All I Want (singel The Offspring)

Context: Zoznam skladieb CD singel Europe 7" green vinyl Propagačné CD ;Zdroj:


La Liga 2018/2019

Context: Tímy + Tím Štadión Kapacita Alavés Mendizorrotza 19 840 Athletic Bilbao San Mamés 53 000 Atlético Madrid Wanda Metropolitano 68 000 Barcelona Camp Nou 99 354 Celta Vigo Abanca-Balaídos 29 000 Eibar Ipurua 7 083 Espanyol RCDE Stadium 40 000 Getafe Coliseum Alfonso Pérez 17 000 Girona Montilivi 13 500 Huesca El Alcoraz 7 638 Leganés Butarque 12 450 Levante Ciutat de València 26 354 Rayo Vallecano Vallecas 14 708 Real Betis Benito Villamarín 60 721 Real Madrid Santiago Bernabéu 81 044 Real Sociedad Anoeta 32 000 Sevilla Ramón Sánchez Pizjuán 42 714 Valencia Mestalla 49 500 Valladolid José Zorrilla 26 512 Villarreal Estadio de la Cerámica 23 500


La Liga 2021/2022

Context: Tímy v sezóne 2021/2022 Tím Štadión Kapacita Alavés Mendizorrotza 19 840 Athletic Bilbao San Mamés 53 289 Atlético Madrid Wanda Metropolitano 68 456 Barcelona Camp Nou 99 354 Cádiz Nuevo Mirandilla 20 724 Celta Vigo Balaídos 29 000 Elche Martínez Valero 33 732 Espanyol RCDE Stadium 40 000 Getafe Coliseum Alfonso Pérez 17 393 Granada Nuevo Los Cármenes 19 336 Levante Ciutat de València 26 354 Mallorca Son Moix 24 262 Osasuna El Sadar 23 576 Rayo Vallecano Vallecas 14 708 Real Betis Benito Villamarín 60 721 Real Madrid Santiago Bernabéu 81 044 Real Sociedad Anoeta 39 500 Sevilla Ramón Sánchez Pizjuán 43 883 Valencia Mestalla 55 000 Villarreal Estadio de la Cerámica 24 890


La Liga 2014/2015

Context: Tímy v sezóne 2014/2015 Tím Štadión Kapacita Almería Juegos Mediterráneos 21 350 Athletic Bilbao San Mamés 53 289 Atlético Madrid Vicente Calderón 54 907 Barcelona Camp Nou 99 786 Celta Vigo Balaídos 31 800 Córdoba El Arcángel 21 822 Deportivo La Coruña Riazor 34 600 Eibar Ipurua 6 000 Elche Martínez Valero 36 017 Espanyol RCDE Stadium 40 500 Getafe Coliseum Alfonso Pérez 17 393 Granada Nuevo Los Cármenes 23 156 Levante Ciutat de València 26 354 Málaga La Rosaleda 30 044 Rayo Vallecano Vallecas 14 708 Real Madrid Santiago Bernabéu 81 044 Real Sociedad Anoeta 32 076 Sevilla Ramón Sánchez Pizjuán 45 500 Valencia Mestalla 55 000 Villarreal El Madrigal 25 000


La Liga 2011/2012

Context: Tímy v sezóne 2011/2012 Tím Štadión Kapacita Athletic Bilbao San Mamés 39 750 Atlético Madrid Vicente Calderón 54 851 Barcelona Camp Nou 99 354 Real Betis Benito Villamarín 52 745 Espanyol RCDE Stadium 40 500 Getafe Coliseum Alfonso Pérez 17 700 Granada Nuevo Los Cármenes 22 524 Levante Ciutat de València 25 534 Málaga La Rosaleda Stadium 28 963 Mallorca Iberostar 23 142 Osasuna El Sadar 19 553 Racing de Santander El Sardinero 22 271 Rayo Vallecano Campo de Vallecas 15 489 Real Madrid Santiago Bernabéu 85 454 Real Sociedad Anoeta 32 076 Sevilla Ramón Sánchez Pizjuán 45 500 Sporting Gijón El Molinón 29 800 Valencia Mestalla 55 000 Villarreal Estadio de la Cerámica 25 000 Real Zaragoza La Romareda 34 596


La Liga 2016/2017

Context: Tímy v sezóne 2016/2017 Tím Štadión Kapacita Alavés Mendizorrotza 19 840 Athletic Bilbao San Mamés 53 289 Atlético Madrid Vicente Calderón 54 907 Barcelona Camp Nou 99 354 Celta Vigo Balaídos 29 000 Deportivo La Coruña Riazor 32 912 Eibar Ipurua 7 083 Espanyol RCDE Stadium 40 500 Granada Nuevo Los Cármenes 22 094 Las Palmas Gran Canaria 33 111 Leganés Butarque 10 922 Málaga La Rosaleda 30 044 Osasuna El Sadar 18 761 Real Betis Benito Villamarín 51 700 Real Madrid Santiago Bernabéu 81 044 Real Sociedad Anoeta 32 076 Sevilla Ramón Sánchez Pizjuán 42 714 Sporting Gijón El Molinón 29 029 Valencia Mestalla 55 000 Villarreal El Madrigal 25 000


La Liga 2013/2014

Context: Tímy v sezóne 2013/2014 Tím Štadión Kapacita Almería Juegos Mediterráneos 22 000 Athletic Bilbao San Mamés 53 332 Atlético Madrid Vicente Calderón 54 851 Barcelona Camp Nou 99 354 Celta Vigo Balaídos 31 800 Elche Martínez Valero 36 017 Espanyol RCDE Stadium 40 500 Getafe Coliseum Alfonso Pérez 17 700 Granada Nuevo Los Cármenes 22 524 Levante Ciutat de València 25 534 Málaga La Rosaleda Stadium 30 044 Osasuna El Sadar 19 553 Rayo Vallecano Campo de Vallecas 15 489 Real Betis Benito Villamarín 52 500 Real Madrid Santiago Bernabéu 81 044 Real Sociedad Anoeta 32 076 Sevilla Ramón Sánchez Pizjuán 45 500 Valencia Mestalla 55 000 Valladolid José Zorrilla 26 512 Villarreal El Madrigal 24 890


Hokej na kolieskových korčuliach na Letných olympijských hrách 1992

Context: Arény Palau Blaugrana Mesto Aréna Kapacita Pavelló de l Ateneu de Sant Sadurní Barcelona Palau Blaugrana 7 585 Reus Pavelló d Esports Reus 3 500 Sant Sadurní Pavelló de l Ateneu de Sant Sadurní 1 500 Vic Pavelló del Club Patí Vic 3 000


Club Ferro Carril Oeste

Context: Štadión Štadión klubu počas zápasu. Klub hráva svoje domáce zápasy na štadióne Estadio Arquitecto Ricardo Etcheverri už od roku 1905. Súčasná kapacita štadióna je 24 442 miest.


Segunda División

Context: Štadióny v ročníku 2010–11 Domáci klub Štadión Kapacita Betis Manuel Ruiz de Lopera 51,309 Elche Manuel Martínez Valero 38,750 Celta Vigo Balaídos 32,500 Las Palmas Gran Canaria 32,500 Valladolid José Zorrilla 26,512 Tenerife Heliodoro Rodríguez López 24,000 Recreativo Nuevo Colombino 21,670 Xerez CD Chapín 20,300 Salamanca El Helmántico 17,341 Albacete Carlos Belmonte 17,300 Granada Los Cármenes 16,612 Córdoba Nuevo Arcángel 15,425 Barcelona B Mini Estadi 15,276 Cartagena Cartagonova 15,105 Rayo Vallecano Teresa Rivero 15,000 Gimnàstic Nou Estadi 14,500 Numancia Los Pajaritos 10,200 Ponferradina El Toralín 8,200 Huesca El Alcoraz 8,000 Girona Montilivi 9,200 Villarreal B Ciudad Deportiva 5,000 Alcorcón Santo Domingo 3,000


Národný štadión

Context: Pozri aj  Národný futbalový štadión Estadio Nacional Julio Martínez Prádanos


La Liga 2017/2018

Context: Tímy v sezóne 2017/2018 + Tím Štadión Kapacita Alavés Mendizorrotza 19 840 Athletic Bilbao San Mamés 53 289 Atlético Madrid Wanda Metropolitano 67 703 Barcelona Camp Nou 99 354 Celta Vigo Abanca-Balaídos 29 000 Deportivo La Coruña Estadio Riazor 32 912 Eibar Ipurua 7 083 Espanyol RCDE Stadium 40 500 Getafe Coliseum Alfonso Pérez 17 000 Girona Montilivi 13 450 Las Palmas Estadio Gran Canaria 32 400 Leganés Butarque 11 454 Levante Ciutat de València 26 354 Málaga La Rosaleda Stadium 30 044 Real Betis Benito Villamarín 60 720 Real Madrid Santiago Bernabéu 81 044 Real Sociedad Anoeta 32 000 Sevilla Ramón Sánchez Pizjuán 42 714 Valencia Mestalla 49 500 Villarreal Estadio de la Cerámica 24 890


La Liga 2010/2011

Context: Tímy v sezóne 2010/2011 + Tím Štadión Kapacita Almería Estadio del Mediterráneo 22 000 Athletic Bilbao San Mamés 39 750 Atlético Madrid Vicente Calderón 54 851 Barcelona Camp Nou 99 354 Deportivo La Coruña Estadio Riazor 34 600 Espanyol RCDE Stadium 40 500 Getafe Coliseum Alfonso Pérez 17 700 Hércules Estadio José Rico Pérez 30 000 Levante Ciutat de València 25 534 Málaga La Rosaleda Stadium 28 963 Mallorca Iberostar 23 142 Osasuna Estadio Reyno de Navarra 19 800 Racing Santander El Sardinero 22 271 Real Madrid Santiago Bernabéu 80 354 Real Sociedad Anoeta 32 076 Sevilla Ramón Sánchez Pizjuán 45 500 Sporting Gijón El Molinón 29 800 Valencia Mestalla 55 000 Villarreal Estadio de la Cerámica 25 000 Zaragoza La Romareda 34 596


Camp Nou

Context: Slávnostné otvorenie Camp Nou Camp Nou počas zápasu Dátum slávnostného otvorenia štadiónu bol 24. september 1957. Pre túto udalosť bol zostavený špeciálny výbor, ktorého úlohou bolo zorganizovať slávnostný ceremoniál. Výbor pozostával z dvoch zodpovedných ľudí, Aleixa Buxeresa (vzťahy s verejnosťou) a Nicolau Casausa (organizácia). Člen Kráľovskej španielskej akadémie José María de Cossío v mestskej sieni, Salón de las Crónicas, v sobotu 21. septembra formálne otvoril slávnosti pri príležitosti otvorenia nového štadióna. Počas tohto víkendu sa odohralo niekoľko medzinárodných zápasov na štadióne Les Corts a na Palacio Municipal de Deportes za účasti mnohých športových klubov. Tieto dni vošli do histórie klubu a pri tejto príležitosti bola skomponovaná nová hymna klubu, ktorej slová napísal Josep Badia na hudbu Adolfa Cabané. V deň hlavnej oslavy bolo mesto odiate do klubových farieb FC Barcelona. Slávnosti pokračovali za početnej účasti fanúšikov a štadión bol posvätený barcelonským Arcibiskupom Gregoriom Modregom. Spevácky zbor Orfeón Graciense spieval Händlovu pieseň „Hallelujah“ a zároveň bol velebený obraz Panny Montserratskej. Prezidentská lóža bola natlačená najdôležitejšími osobami športového a politického života, vrátane prezidenta klubu Francesca Miró-Sans, generálneho námestníka pre spoločenské aktivity José Solísa Ruiz, ktorý mal v tom čase postavenie ministra športu, predsedu Národnej delegácie športovcov José Antonia Elola Olaso, miestodržiteľa Barcelony Felipe Acedo a starostu Barcelony Josepa M. de Porcioles. Hoci práce na štadióne ešte neboli dokončené, viac ako 90 000 divákov bolo svedkami, slávnostnej prehliadky zástupcov hlavných katalánskych futbalových klubov, spolu s členmi iných športových klubov a fanúšikov. Po prvýkrát zaznela nová hymna „Himne a l’Estadi“ a o pol štvrtej poobede bol odpískaný prvý výkop na Camp Nou. V prvom zápase na Camp Nou bol súperom Barcelony klub Legia Varšava z Poľska a v zápase, ktorý sledovalo 90 000 divákov vyhrala FC Barcelona 4:2. Historicky prvý gól na Nou Campe strelil Eulógio Martinez. Počas prestávky na ihrisku tancovalo 1 500 členov skupiny „Agrupación Cultural Folclórica de Barcelona“ a bolo vypustených 10 000 holubov. To bol začiatok nového obdobia klubu.


Panamerické majstrovstvá v bejzbale mužov 2008

Context: Štadióny San Félix El Tigre Puerto La Cruz Estadio La Ceiba Estadio Enzo Hernández Estadio Alfonso Carrasquel 170px Kapacita: 30 000 Kapacita: 5 762 kapacita: 18 000 Otvorený: 1998 Otvorený: 2006 Otvorený: 1991


La Masia

Context: Externé odkazy  Oficiálna webová stránka FC Barcelona


FC Barcelona

Context: Rivalita  El Clásico Najväčším a odvekým rivalom FC Barcelona je Real Madrid. Derby zápasy medzi týmito dvoma klubmi sa nazývajú El Clásico ( slovensky: klasické). Tieto dva kluby reprezentujú dva odlišné historické regióny, ktoré sú súčasťou dnešného Španielska, Katalánsko a Kastíliu, ako aj samotné mestá, Barcelonu a Madrid. A tak ich rivalita je dôsledkom politického, kultúrneho a sociálneho napätia medzi Kataláncami a Kastílčanmi. Počas diktátorského režimu Miguela Prima de Riveru a obzvlášť počas obdobia vlády Francisca Franca (1939 – 1974) bola centrálnou vládou sídliacou v Madride potlačovaná identita historických regiónov Španielska a bolo zakázané hovoriť, akýmikoľvek regionálnymi jazykmi okrem španielčiny. Klub FC Barcelona bol pre Kataláncov symbolom ich túžby po slobode a jedným z ich najväčších politických, kultúrnych a sociálnych zástupcov, s veľavravným heslom "Més que un club" ( slovensky: Viac ako klub). Na druhej strane Real Madrid bol všeobecne vnímaný ako stelesnenie španielskeho centralizmu a fašistického režimu. V 50. rokoch sa napätie medzi klubmi vyostrilo v spore o to, ktorý klub získa Alfreda di Stéfana. Alfredo Di Stéfano nakoniec hrával za Real Madrid a stal sa kľúčovým hráčom pri zisku mnohých úspechov madridského klubu. V 60. rokoch sa rivalita preniesla na európske fórum, keď sa kluby dvakrát stretli vo vyraďovacej fáze Európskeho pohára majstrov. FC Barcelona a Real Madrid sú do dnes najväčšími a najúspešnejšími klubmi v Španielsku a ich rivalita je opätovne každoročne oživovaná, keď hrávajú vzájomné ligové zápasy. Barcelonské derby Barcelonské derby ( španielsky: El derbi barceloní) je súbojom medzi klubmi založenými v tomto meste. Na jednej strane FC Barcelona, založená nadšencami futbalu viacerých národností a na strane druhej Reial Club Deportiu Espanyol, ktorý bol založený výhradne španielskymi fanúšikmi futbalu. Espanyol ( slovensky: španielsky) je vzhľadom na svoje meno niektorými fanúšikmi FC Barcelona vnímaný, ako klub, ktorý nevhodne rozvíja svoje vzťahy s centrálnou španielskou vládou. Napriek pozadiu tohto derby, sú to zvyčajne fanúšikovia Espanyolu, ktorí vnímajú vzájomné zápasy oboch klubov, ako veľmi dôležité. Hoci bolo odohraných mnoho vzájomných zápasov v histórii La Ligy, málo z nich bolo vyrovnaných. FC Barcelona vo väčšine zápasov výrazne dominovala.


FC Barcelona

Context: Introduction  Futbol Club Barcelona , známy tiež ako Barcelona a familiárne ako Barça je futbalový klub v Španielsku. Klub bol založený dňa 29. novembra 1899 skupinou švajčiarskych, anglických a katalánskych futbalistov pod vedením Joana Gampera. Klub sa stal symbolom katalánskej kultúry a katalánskej národnosti, a z toho dôvodu pochádza aj motto "Més que un club" (Slovensky: viac ako klub ). Oficiálna hymna FC Barcelony je „Cant del Barça“, ktorú napísali Jaume Picas a Josep Maria Espinàsk. Fanúšikovia FC Barcelona sa volajú culés alebo culers . Klub je druhým najbohatším futbalovým klubom na svete z hľadiska príjmov, s ročným obratom 398 miliónov eur. Klub dlhoročne súperí s klubom Real Madrid, a zápasy medzi oboma tímami sú nazývané ako "El Clásico". Klub je súčasným lídrom tabuľky, pričom získal najviac domácich trofejí v španielskom futbale, a to 27 v La Lige, 31 v Copa del Rey, 14 v Supercopa de España, 3 v Copa Eva Duarte a 2 v Copa de la Liga, a takisto je držiteľom rekordu v posledných štyroch súťažiach. V medzinárodnom klubovom futbale vyhrala FC Barcelona päťkrát Ligu Majstrov UEFA, rekordné štyri Poháre víťazov pohárov UEFA, päť Superpohárov UEFA a tri Svetový klubový pohár FIFA. Tiež vyhrala rekordné tri Poháre veľtržných miest, ktoré sú považované za predchodcu Pohára UEFA. Podľa historického rebríčka IFFHS (Medzinárodná federácia futbalovej histórie a štatistík) je FC Barcelona najlepším klubom na svete od roku 1991, kedy začala agentúra zhromažďovať štatistické údaje. FC Barcelona je jediným európskym klubom, ktorý od roku 1955 hral každú sezónu kontinentáleho futbalu, a je jedným z troch klubov v Španielsku, ktorý nebol nikdy vyradený zo súťaže La Liga, spolu s klubmi Athletic Bilbao a Real Madrid. V roku 2009 sa stala FC Barcelona prvým španielskym klubom, ktorý vyhral tzv. treble, skladajúci sa zo súťaží La Liga, Copa del Rey a Liga Majstrov. V tom istom roku, sa stala prvým futbalovým klubom, ktorý vyhral šesť zo šiestich súťaží v jednom roku, čím dokončil šesticu, zahŕňajúcu vyššie uvedené treble a Supercopa de España (Španielsky superpohár), Superpohár UEFA a Majstrovstvá klubov FIFA. Okrem futbalu pod FC Barcelona patria aj profesionálne tímy z rôznych ďalších športových odvetví: basketbal, hádzaná, futsal, hokej na kolieskových korčuliach, volejbal a ragby. Okrem siedmich profesionálnych tímov má klub aj ďalších jedenásť amatérskych športových sekcií: pozemný hokej, atletika, krasokorčuľovanie, ľadový hokej, bejzbal. Klub sa venuje charite a v poslednom období je sponzorskými zmluvami viazaný s detským fondom UNICEF.


Katalánska futbalová reprezentácia

Context: Externé odkazy  Oficiálne stránky katalánskej futbalovej reprezentácie


Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1973

Context: Arény Barcelona Badalona Palacio de los Deportes Pabellón de Ausiàs March 220px Kapacita: 8 000 Kapacita: 5 000 Otvorená: 1955 Otvorená: 1972


Jaroslav Heyrovský

Context:
Založil Polarografický ústav ČSAV a ako jeho profesor a riaditeľ vychoval veľký počet žiakov. Vytvoril vo svete uznávanú vedeckú školu. Už ako mladý začal z podnetu profesora fyziky na Karlovej univerzite v Prahe B. Kučeru teoreticky riešiť problém anomálie na elektrokapilárnych krivkách. Zdokonalil Kučerovu metódu, ktorá spočívala v tom, že sa za pomoci špeciálnych elektród, tvorených ortuťovou kvapkou a platinovým drôtikom, dalo v roztoku určiť i nepatrné množstvo prímesí. Ďalej objavil originálny spôsob výskumu elektrolytických dejov, ktorý bol založený na použití ortuťovej kvapkovej elektródy v spojení s vyrovnávacou elektródou a na meraní priebehu intenzity elektrického prúdu, ktorý prechádza elektrolytickým roztokom v závislosti na napätí. Táto metóda sa rýchlo rozšírila vo svete a uplatnila sa i v priemysle, napríklad v metalurgii a potravinárskom priemysle ako vynikajúci test na zistenie nepatrného množstva cudzej látky. Prvé údaje o tejto metóde publikoval v roku 1922 v časopisoch a v roku 1923 ju vysvetlil v prednáške na zasadaní Faradayovej spoločnosti v Londýne.
V roku 1925 spoločne so svojím japonským žiakom M. Shikatem zostrojil prístroj pre automatický záznam kriviek v závislosti intenzity prúdu a napätia, ktorý nazvali polarograf. Od tej doby sa taktiež táto nová záznamová metóda nazýva polarografia a Heyrovský ju v päťdesiatych rokoch doplnil oscilografickou polarografiou.


Prevencia depresie u mladistvej populácie

Context: Terciárna prevencia Terciárna prevencia zahŕňa psychiatrickú hospitalizáciu a rehabilitačné postupy u pacientov v akútnej fáze ochorenia s narušením sociálnej adaptácie. (Králová, 2020) Tieto postupy zahŕňajú nasledovné aktivity: Zaznamenávanie aktivít počas dňa, ktorý pomáha pacientovi vyvrátiť jeho presvedčenie, že nič nerobí. Môže byť doplnený o bodovanie príjemnosti. Plánovanie príjemných aktivít Práca s negatívnymi myšlienkami – rozoberanie, spochybňovanie a „preformulovávanie“ Práca so sebou samým – spoznávanie seba, svojich hodnôt, vlastností Nácvik sebapresadenia – zásady asertívneho správania a nácvik asertivity Prevencia relapsom – preberajú sa životné situácie, ktoré by mohli vyvolať depresie a učí sa ich zvládnuť (Múdra, Bultmanová, 2008)


Schönigerova oxidácia

Context: Introduction  Schönigerova metóda spaľovania alebo Schönigerova metóda je metóda elementárnej analýzy vytvorená Wolfgang Schönigerom. Test sa robí v Erlenmeyerovej banke alebo v oddeľovacom lieviku. Pozostáva zo spaľovania vzorky v čistom kyslíku, nasledovaného absorpciou produktov spaľovania roztokom hydroxidu sodného. Umožňuje kvantitatívne určenie prvkov chlór, dusík a síra vo vzorke. Kategória:Analytická chémia Kategória:Elementárna analýza


Kucera

Context: Pozri aj  Kučera Kucer


Ján Mikloš

Context: Dielo  Rodina, výchova, delikvencia , Bratislava roku 1975 (s V. Kačánim); O niektorých aspektoch riadiacej práce v zariadeniach pre ťažkovychovateľnú mládež , Bratislava roku 1981


Psychokinéza

Context: Pokusy Pokusy s psychokinézou sú založené na pozorovaní osoby, ktorá deklaruje svoju schopnosť sústredením vôle vyvolať psychokinetický jav a pozorovaním (meraním) prostredia, v ktorom a na ktoré pôsobí. Sleduje sa výkonnosť a najmä vierohodnosť javu (vylúčenie skrytého pôsobenia iného známeho fyzikálneho princípu, ktorý by mohol pozorovanú psychokinetickú manifestáciu vyvolať). Po dôslednom vylúčení podvodníkov doteraz ostáva isté množstvo nevysvetlených prejavov, ktoré sú do skupiny PK zaradené.


Callanova metóda

Context: Callanova metoda vo svete a na Slovensku V súčasnej dobe je Callanova metóda známa v 28 krajinách sveta a vyučuje sa v 600 registrovaných centrách po celom svete. Pre túto metódu sa vydávajú učebnice, audiomateriály a ďalšie didaktické pomôcky priamo v Londýne. Jazykové školy z celého sveta vyučujúci podľa tejto metódy musia pracovať práve s týmito konkrétnymi pomôckami. Medzi slovenské akreditované školy patrí napríklad jazyková škola Zaraz, Language Club, Aspekt a Volis Academy.


Šachová štúdia

Context: Introduction  Šachová štúdia je šachový problém s výzvou „biely vyhrá“ alebo „biely remizuje“, pričom počet ťahov nie je stanovený. Zriedkavo začína čierny, to však vo výzve treba osobitne zdôrazniť. Štúdie majú zo všetkých šachových problémov najbližšie k praktickej šachovej hre a sú uznávané aj praktickými hráčmi, ktorí si ich pomocou obohacujú svoje znalosti najmä v oblasti teórie koncovky. František DEDRLE 1936. Biely remizuje Kategória:Kompozičný šach


Jaroslav Heyrovský

Context: Životopis Narodil sa v Prahe ako piate dieťa Leopolda Heyrovského, profesora rímskeho práva na českej univerzite v Prahe, a jeho manželky Kláry, rodenej Hanlovej. Do roku 1909 študoval na gymnáziu, potom odišiel študovať do Londýna v rokoch 19101914 na University College, kde bol vedený sirom W. Ramsayom. V roku 1918 získal doktorát na Karlovej univerzite v Prahe. Počas 1. svetovej vojny slúžil vo vojenskej nemocnici ako lekárnik a rádiológ. Svoju univerzitnú kariéru začal ako asistent profesora B. Braunera v Ústave analytickej chémie Karlovej univerzity, v roku 1922 bol povýšený na docenta a v roku 1926 sa stal prvým profesorom fyzikálnej chémie na univerzite. Bol členom mnohých zahraničných vedeckých inštitúcií a čestným doktorom niekoľkých svetových univerzít. Založil Polarografický ústav ČSAV a ako jeho profesor a riaditeľ vychoval veľký počet žiakov. Vytvoril vo svete uznávanú vedeckú školu. Už ako mladý začal z podnetu profesora fyziky na Karlovej univerzite v Prahe B. Kučeru teoreticky riešiť problém anomálie na elektrokapilárnych krivkách. Zdokonalil Kučerovu metódu, ktorá spočívala v tom, že sa za pomoci špeciálnych elektród, tvorených ortuťovou kvapkou a platinovým drôtikom, dalo v roztoku určiť i nepatrné množstvo prímesí. Ďalej objavil originálny spôsob výskumu elektrolytických dejov, ktorý bol založený na použití ortuťovej kvapkovej elektródy v spojení s vyrovnávacou elektródou a na meraní priebehu intenzity elektrického prúdu, ktorý prechádza elektrolytickým roztokom v závislosti na napätí. Táto metóda sa rýchlo rozšírila vo svete a uplatnila sa i v priemysle, napríklad v metalurgii a potravinárskom priemysle ako vynikajúci test na zistenie nepatrného množstva cudzej látky. Prvé údaje o tejto metóde publikoval v roku 1922 v časopisoch a v roku 1923 ju vysvetlil v prednáške na zasadaní Faradayovej spoločnosti v Londýne. V roku 1925 spoločne so svojím japonským žiakom M. Shikatem zostrojil prístroj pre automatický záznam kriviek v závislosti intenzity prúdu a napätia, ktorý nazvali polarograf. Od tej doby sa taktiež táto nová záznamová metóda nazýva polarografia a Heyrovský ju v päťdesiatych rokoch doplnil oscilografickou polarografiou. Heyrovského polarograf Stal sa jediným československým občanom, ktorý dostal Nobelovu cenu za chémiu a jeho vedecká práca preslávila československú vedu na celom svete. Po svojej smrti v roku 1967 bol pochovaný v Prahe na Vyšehrade.


Monokryštál

Context: Pozri aj  Czochralského metóda Wafer


Matúš Kučera

Context: Životopis Kučera sa narodil v obci Mojtín v Strážovských vrchoch. Študoval postupne na gymnáziu piaristov v Trenčíne, krátko na gymnáziu v Nitre a v roku 1951 maturoval na Štátnom gymnáziu v Trenčíne. Vyštudoval slovenčinu a históriu na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity, resp. Univerzity Komenského (19511956), v roku 1955 tiež na Karlovej univerzite v Prahe. Po štúdiách v Prahe a Bratislave prednášal na FiF UK slovenské dejiny. V roku 1989 zriadil katedru slovenských dejín a stal sa jej vedúcim. V rokoch 19921993 bol ministrom školstva Slovenska za HZDS, v rokoch 19931998 veľvyslancom Slovenska v Chorvátsku, v rokoch 19971998 v Bosne a Hercegovine. Taktiež bol v roku 1992 zvolený za Stredoslovenský kraj, kandidujúc za stranu HZDS, za poslanca Snemovne národov Federálneho zhromaždenia ČSFR. V Snemovni bol predsedom poslaneckého klubu HZDS. Mal spolu s Michalom Kováčom a Romanom Zelenayom zásluhy na efektívnom zániku federácie a vzniku samostatného Slovenska pri hlasovaní FZ zo dňa 25. novembra 1992. V roku 1998 bol zvolený za generálneho riaditeľa Slovenského národného múzea, neskôr, až do roku 2008 pôsobil ako profesor histórie na Univerzite sv. Cyrila a Metoda v Trnave. V roku 2010 patril medzi ľudí presadzujúcich zachovanie jazdeckej sochy Svätopluka I. na nádvorí Bratislavského hradu. Na dôchodku žil v Bratislave. Slovenský historik a vedúci Katedry slovenských dejín na Filozofickej fakulte UK, profesor Martin Homza, takto hodnotí prácu Matúša Kučeru: " Ku všetkým uvedeným moderným metódam a postupom práce historika, ktoré Matúš Kučera ako prvý vôbec použil v slovenskej historiografii, potom treba priradiť ešte tradičné školenie v pomocných vedách historických. No a v neposlednom rade tiež výbornú znalosť latinčiny a iných jazykov, čo mu zas napomáhalo pristupovať k pramennému materiálu s patričným kritickým odstupom. "


Richard Scheufler

Context:
Prvý sólový album Richarda Scheuflera vyšiel v roku 2001 v českej i anglickej verzii pod názvom  V rukou Tvých / In your hands, na ktorom sa predstavil ako skladateľ, sólový spevák, aranžér a hudobný producent.
Druhý sólový album Between us vznikal v rokoch 2004 až 2008 a Richard ho vydal pod lablom Scheufler's Records v roku 2008. Album obsahuje 16 skladieb naspievaných v angličtine a inštrumentálne skladby, ktoré vznikli v spolupráci s niekoľkými ďalšími umelcami (syn Richard, Ted Whang, Peter Boška, Jiří Neužil, Štěpán Škoch, Andrea Kolmanová, Markéta Rohanová a.i.).


Mark Spoon

Context: Introduction  Markus Löffel ( 27. november 1966, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko – † 11. január 2006, Berlín, Nemecko), známy ako Mark Spoon alebo Spacy Trancer , bol nemecký dídžej, hudobník a hudobný skladateľ. Jeho umelecké priezvisko bolo doslovným prekladom jeho vlastného löffel a spoon ktoré sú nemeckým a anglickým výrazom pre lyžičku . Na začiatku 90. rokov sa spolu s Rolf Ellmer - Jam El Marom spojili a vytvorili niekoľko hudobných projektov, vrátane Jam & Spoon, Tokyo Ghetto Pussy alebo Storm. V roku 1992 dostal Mark v Nemecku ocenenie DJ roka. Ďalej produkoval rôzne remixy iných hudobných interpretov vrátane Mobyho. Stal sa veľmi populárnym na známom podujatí v Berlíne pod názvom Love Parade. Medzi ich najväčšie hity patrí klubová hymna „Stella“, rádiové skladby so speváčkou Plavkou ako „Right In The Night“, „Find Me“, „Angel (Ladadi O-Heyo)“, „Kaleidoscope Skies“, „Don t Call It Love“ či zo spevákom Reou Garveyom „Be.Angeled“. 11. januára 2006 bol Mark Spoon nájdený mŕtvy vo svojom berlínskom byte, príčinou smrti bol infarkt myokardu.


Muffler

Context: Diskografia ;Albumy Muffler (1999) Soundz of the Future (2003) ;EP The Cold World EP (2004) Chainsaw Massacre EP (2005) ;Kompilácie Sighco Show (2007) ;DJ mixy Muffler s Mighty Megamix Mania (2004)


Richard Kruspe

Context: Život Má dve staršie sestry a staršieho brata. Jeho rodičia sa rozviedli, keď bol ešte malý. Matka si vzala iného muža, s ktorým Richard dobre nevychádzal. Potom sa presťahovali do dedinky Weisen. Venoval sa boxu. Je vyučený kuchár, ale pracoval ako predavač. Keď mal 16, navštívil Česko-Slovensko, kde si kúpil gitaru. Najskôr len kvôli výhodnému predaju, ale potom sa na ňu začal učiť a nechal si ju. V 19. rokoch sa presťahoval na Lychener Straße, pretože už bol znudený miestnou hudbou. V Nemecku robil hudbu sám, pretože ho tam nikto nepoznal. Dva roky býval v apartmáne, kde mal gitaru a bicie. 10. októbra 1989 sa omylom priplietol do demonštrujúceho davu, kde ho niekto udrel do hlavy a následne ho zatkli. Strávil šesť dní vo väzení. Potom sa rozhodol opustiť východné Nemecko, cez Česko-Slovensko a Maďarsko sa dostal do západného Nemecka. Keď padol Berlínsky múr, vrátil sa späť do Berlína. V roku 1991 začal hrať v skupine Orgasm Death Gimmick. V roku 1992 sa mu narodila prvá dcéra, Khira Li Lindemann. Jej matka je ex-manželka speváka skupiny Rammstein - Tilla Lindemanna. V tom istom roku sa s Tillom a Oliverom Riedlom vydali do USA. Tam sa rozhodli, že nebudú robiť americkú hudbu, ale budú si zakladať na nemeckom prízvuku. Richard sa v roku 1999 oženil s modelkou z Juhoafrickej republiky, Caron Bernstein. Svadobný obrad bol židovský, pričom Richard zložil hudbu. Rozviedli sa niekedy medzi rokmi 2003 a 2004. V roku 2006 vydal svoj sólový projekt „Emigrate“. Hovorí veľmi dobre anglicky s americkým prízvukom. Kategória:Nemeckí hudobníci Kategória:Rammstein


...and the Beat Goes On!

Context: Album Na albume pracovali v zostave H. P. Baxxter ( Hans-Peter Geerdes ), Rick J. Jordan ( Hendrik Stedler ) a Ferris Bueller ( Sören Bühler ). Návrhom designu obalu albumu bol poverený Marc Schilkowski.


Fancy

Context: Introduction  Manfred Alois Segieth ( 7. júl 1946, Mníchov, Nemecko) je nemecký italo disco spevák, ktorý mal hudobný úspech predovšetkým v druhej polovici 80. rokov. Medzi jeho najväčšie hity patria skladby „Slice Me Nice“, „Chinese Eyes“, „Bolero“ či „Flames of Love“.


Heaven shall burn

Context: Bývalí členovia  Patrick Schleitzer - elektrická gitara


Richard Scheufler

Context: Introduction  Richard Scheufler (1. november 1964, Ústí nad Labem, Česko) je český multiinštrumentalista, sólový spevák, skladateľ, aranžér, pedagóg a hudobný producent. Patrí k najvýraznejším osobnostiam súčasnej českej, ale i európskej hudobnej scény. Jeho tvorba predstavuje syntézu viacerých hudobných štýlov počnúc funkom cez pop, rock, moderný jazz, hardcore až po fúziu s klasickou hudbou.


Richard Scheufler

Context: Hudobné vybavenie V októbri 2004 prijal Richard ponuku na spoluprácu od firmy MusicData (distribútor zosilňovačov Hughes & Kettner) týkajúcu sa aparátov Quantum, ktoré prezentoval na svojich sólových koncertoch, seminároch a hudobných veľtrhoch. Spolupracuje tiež s firmou Alexim na prezentácii analógových efektov a strún švédskej firmy EBS. V roku 2007 nadviazal spoluprácu s firmou Roland a maďarským výrobcom ručne vyrábaných gitár Fibenare, ktorý od roku 2006 vyvíjal pre Richarda šesťstrunný model Fibenare Standard RS MIDI - basgitaru, ktorá využíva analógový a digitálny signál. Richardova zbierka nástrojov okrem toho zahŕňa signované modely firmy K&K, s ktorou spolupracuje od roku 1997, sú to: Richard Scheufler model Romeo 6 strings Richard Scheufler model Juliet 6 strings (fretless) Slapper 4 strings Bassman 4 strings Yamaha TRB 6P Štúdiové vybavenie a vybavenie na workshopy zahŕňa sekvencér Yamaha QY 700, HDD Korg D16, Korg Pandora PX5D a Audix Microphone. Po ukončení spolupráce s MusicData a Hughes & Kettner na konci roku 2007 si zadovážil aparáty AMPEG (Ampeg SVP-CL, Ampeg SVT PRO a Ampeg SVP-BSP) a Hafler (power amp). Na analógové efekty využíva kompletný sortiment EBS a Phaser značky George Dennis, na digitálne efekty používa Roland V-Bass, Roland GR-20 a Roland GKP-4.


Marcus Schössow

Context: Biografia DJ a producent, Marcus Schössow, sa preslávil najmä po vydaní Tiestovej kompilácie In Search of Sunrise 6 , v ktorej bol predstavený jeho track Chase My Rabbit . Získal veľa pozornosti aj vďaka skladbe Mr. White , ktorej remix sa dostal na kompiláciu Markusa Schulza Amsterdam 08 . Spolupracoval s mnohými producentmi. K jeho najznámejším spolupráciam patrí Moog ma s Thomasom Sagstadom, Wild Child s Adrianom Luxom, Kemi so Sebjakom. Na internetovej rozhlasovej stanici AH.FM má týždennú rádio show Tone Diary . Je zakladateľom a súčasným manažérom labelu Tone Diary , ktorý patrí pod celosvetovo známe vydavateľstvo Spinnin Records. Teraz je neaktívny, no Schössow zakladá nový label.


Richard Scheufler

Context: Spolupráca so synom Richardom - Scheufler Project Osobitné postavenie v Richardovom profesionálnom živote prináleží spolupráci so synom Richardom (28.9.1988, Partizánske), oficiálne pod názvom Scheufler Project. História sa zopakovala a syn Richard povedal hudbe svoje áno už v ranom detstve. Po boku otca účinkoval v kapele King Size, ktorej stálymi hosťami sú dodnes. V dvanástich sa podieľal na nahrávaní popového albumu kapely Damiens Nechci zůstat sám , ktorý Richard starší spoluprodukoval, absolvoval turné s Lenkou Filipovou a spolupracoval i na otcovom druhom sólovom albume Between us ( Scheufler’s Records , 2008). Od roku 2004 sú obaja stálymi hosťami v rockovej opere Antigona .


Richard Scheufler

Context: Pedagogická činnosť Do povedomia hudobnej verejnosti vstúpil Richard Scheufler aj ako pedagóg. Je autorom audioškoly Slap & Funky (1994). V roku 2000 vyšla rovnomenná videoškola ako prvá škola svojho druhu v Česku. V období od roku 1997 až 2002 pôsobil ako lektor na pravidelných letných Rockových kurzoch v Dobrej Vode pri Prachaticiach. Na popud študentov vznikol hudobný materiál, ktorý bol v roku 2001 zaznamenaný na albume lektorov Jednou v roce . Uskutočnil mnoho workshopov na hudobných veľtrhoch, v Prahe každoročne od roku 1991 (Huvel, Muzika 2003), v Bratislave a v zahraničí napríklad vo Frankfurte.


Jason Schimmel

Context: Introduction  Jason Schimmel je multiinštrumentalista z Los Angeles, Kalifornia, USA. Zakladateľ a člen eklektickej legendy - skupiny Estradasphere. hudobnú kariéru začal už ako 11 ročný. jeho prvotnou inšpiráciou bola hudba z MTV. jeho prvá skupina sa volala Skin n Bones. pred príchodom na univerzitu hudby bral domáce lekcie hry na gitaru. na Santa Cruzskej univerzite je promovaný bakalár na klasickú a jazzovú gitaru. pôsobí aj v skupine White Album Ensemble. hlavné vokály spieva u Estradasphere ku skladbe Speck , z albumu Quadropus z roku 2003. Schimmel, Jason Schimmel, Jason


Blind Guardian

Context: Členovia  Hansi Kürsch – spev (1985 - súčasnosť), basgitara (1985 – 1996) André Olbrich – gitara (1985 - súčasnosť) Marcus Siepen – gitara (1987 - súčasnosť) Frederik Ehmke – bicie (2005 - súčasnosť) Bývalí členovia Thomas Stauch - bicie (1987 - 2005) Trvalo hosťujúci hudobníci Títo hudobníci s kapelou vystupujú na koncertoch a podieľajú sa aj na nahrávaní albumov, avšak nepovažujú sa za skutočných členov skupiny. Oliver Holzwarth – basgitara (1997 - 2011) Barend Courbois - basgitara (2014 - súčasnosť) Mi Schüren – klávesy (1997 - súčasnosť)


Strapo

Context: Hudobná kariéra Strapo sa k rapu dostal, keď sa v mladosti presťahoval z Bratislavy na Záhorie, medzi prvých rapových interpretov, ktorých počúval, patrili aj Eminem a Názov Stavby. V čase popularity filmu 8 Mile sa začal zaujímať o freestyle battle, na ktoré najprv začal chodiť, neskôr sa ich začal zúčastňovať. Začiatkom roku 2006 vyhral ako 16-ročný v Bratislave freestyle battle Bombaklad. V máji vyhral celoslovenský Artattack freestyle battle. Najbližší rok sa zúčastnil viac ako 30 ďalších súťaží vo freestyle a v roku 2007 sa mu druhýkrát podarilo vyhrať Artattack freestyle battle. 28. mája 2007 vyšlo jeho prvé EP MC, ktorý vedel priveľa . Celé EP produkoval producent Karaoke Tundra, jediní hostia na ňom sú Chutkass a Ektor. Tiež sa spolu so skupinou Moja Reč objavil na remixe skladby „Máme vás“ od českej skupiny IdeaFatte, ku ktorej bol aj urobený videoklip. Klip má ku marcu 2014 viac ako 1 400 000 prehratí na oficiálnom YouTube kanáli skupiny IdeaFatte. 29. septembra 2008 vyšiel Strapovi mixtape 50:50 v spolupráci s DJom Spinhandzom. Na mixtape sa podieľali mnohí producenti a hostia – Moja Reč, Radikal, Opak, Godot, Masif, Karaoke Tundra, Tafrob, DJ Fatte, Analytik a ďalší. Počas rokov 2008 a 2009 sa tiež podieľa spoluprácami na albumoch Utečenec (Decko), P.O.B alebo Mount Emerest (Emeres). Koncom roka 2010 dáva von skladbu „Musím ísť“ produkovanú Emeresom, ktorou ukončil svoju kariéru freestylera, počas ktorej 50-krát vyhral, 5-krát prehral a raz remizoval. V roku 2011 sa objavil na skladbe „Si zvonil?! (Radikal diss)“, kde spolu so Separom a Deckom dissoval Radikala, člena skupiny Dramatikz, s ktorým mal predtým nejaké spolupráce. Videoklip má ku marcu 2014 na oficiálnom kanáli Gramo Rokkaz viac ako 3 350 000 prehratí a stal sa najsledovanejšou skladbou, akú kedy Strapo nahral. Počas roka ešte vypustil skladbu „Dzime dzeci“ a videoklip k skladbe „Daj peňáz“, ktorý bol veľmi úspešný v získal piate miesto v hlasovaní o videoklip roka v ankete Slávik 2012. Videoklip bol predzvesťou projektu s Emeresom, na ktorom začal pracovať, a ku marcu 2014 mal na youtube viac ako 2 183 000 prehratí. 1. júna 2012 vyšiel Strapovi album 23 , ktorý spravil spolu s českým producentom Emeresom. K albumu boli urobené ďalšie videoklipy k skladbám „Sám doma a bohatý“, „Starý pes“ a v roku 2013 aj k skladbe „Loading“, ktorá bola nasadená do slovenských rádií. Tam sa umiestnila najvyššie na 57. priečke a na 6. v rámci domácej tvorby. 9. februára bola odpremiérovaná prvá epizóda internetovej dokumentárnej série Ja som hip-hop , ktorá bola o Strapovi.


Pungent Stench

Context: Hudobný štýl Hoci je kapela Pungent Stench death metalový spolok, kapelu takisto ovplyvnila rocková hudba a blues. Vplyv týchto štýlov je zjavný napr. na skladbách ako „Viva la muerte“, „Madcatmachopsychoromantik“, „Family Man“ a „Got MILF?“. Takisto Schirencov výber gitary (nakoľko často hráva na gitare Fender Telecaster) signalizuje vplyv iných žánrov na tvorbu členov.


Richard Scheufler

Context: Sólové projekty Prvý sólový album Richarda Scheuflera vyšiel v roku 2001 v českej i anglickej verzii pod názvom V rukou Tvých / In your hands , na ktorom sa predstavil ako skladateľ, sólový spevák, aranžér a hudobný producent. Druhý sólový album Between us vznikal v rokoch 2004 až 2008 a Richard ho vydal pod lablom Scheufler s Records v roku 2008. Album obsahuje 16 skladieb naspievaných v angličtine a inštrumentálne skladby, ktoré vznikli v spolupráci s niekoľkými ďalšími umelcami (syn Richard, Ted Whang, Peter Boška, Jiří Neužil, Štěpán Škoch, Andrea Kolmanová, Markéta Rohanová a.i.).


Revolverheld

Context: Členovia Súčasní členovia: Johannes Strate ( 17. marec 1980) je spevák skupiny Revolverheld, vyrástol vo Worpswede pri Brémach. Jeho otec bol učiteľ na gymnáziu, gitarista a spevák, matka klaviristka. V desiatich rokoch začal Johannes hrať na gitare a v štrnástich založil prvú kapelu Second Floor . V roku 2002 navštevoval kurz popovej hudby v Hamburgu. Kristoffer Hünecke ( 12. máj 1976) je spevák a gitarista. Pracuje aj ako tenisový tréner. Niels Grötsch ( 22. apríl 1980) je spevák a gitarista, na gitaru začal hrať už v deviatich, potom päť rokov navštevoval klasické gitarové vyučovanie. V štrnástich rokoch vstúpil do školskej kapely a učil sa hrať na elektrickej gitare. Po niekoľkých menších skupinách vytvoril spoločne s Jakobom Sinnom a Kristofferom Hüneckom skupinu Freiraum . Jakob Sinn ( 20. december 1980) je bubeník. V desiatich rokoch začal hrať na bubny a chodil aj na vyučovanie hry na bicie. Neskôr vyučoval aj sám a pracoval aj ako model. Bývalí členovia: Florian „Flo“ Speer ( 10. jún 1977) hrá na basovú gitaru. Od deviatich rokov chodil na vyučovanie hry na gitaru, hrať na basovú gitaru sa naučil sám, po niekoľkých menších skupinách prišiel nakoniec do skupiny Revolverheld.


Kraftwerk

Context: Zostava skupiny  Ralf Hütter - spev, programovanie Fritz Hilpert - klávesy, programovanie Henning Schmitz - klávesy, programovanie Stefan Pfaffe - video technik Florian Schneider - konzervatórium, vyštudovaná priečna flauta /R/


Matt Schwartz

Context: Introduction  Matt Schwartz ( 26. október 1971, Haifa, Izrael) je anglický multiinštrumentalista, hudobný producent, skladateľ a DJ. Podieľal sa na mnohých nahrávkach od roku 1995 ako zvukár, producent, skladateľ, hudobník či textár. Počas svojej kariéry vystupoval pod menami M black, DADA, The Drill, 4tune500 a Deepest Blue. Kým tvoril pod menom M black, vydal v roku 2010 singel „Heartbreak“ a začiatkom roku 2013 skladbu „Crush“, ktorá dosiahla 1. miesto v amerických tanečných rebríčkoch.


Sascha Gerstner

Context: Introduction  Sascha Gerstner ( 2. apríl 1977) je nemecký hudobník a skladateľ. Ovláda hru na gitaru, klávesy a spev. V rokoch 1998 až 2001 hral so skupinou Freedom Call, s ktorou nahral dva albumy. Od roku 2002 je gitarista power metalovej skupiny Helloween, do ktorej ho kontaktoval producent Charlie Bauerfeind. Kategória:Nemeckí gitaristi Kategória:Členovia skupiny Helloween


Artificial Light Attraction

Context: Členovia kapely  Súčasná zostava Yves P. Schaub – spev, gitara, basgitara Jan Stucki – sample, elektronika Tobias Roth – bicie nástroje


Richard Scheufler

Context:
Richardova stopa viedla koncom roka 2002 do anglického Hastingsu. Pracoval v štúdiu Claire Hamill a vystupoval s miestnymi hudobníkmi, ku ktorým patrili medziinými Tom Palmer, Steve Winchster, Donna Terenzi, Mama Josie a Papa George. Koncertoval však aj sólovo a nadviazal užšiu spoluprácu s bývalým perkusionistom Robbieho Williamsa Nana Tsiboem v rámci jeho sólového projektu Bushfaya.
Pobytom v Anglicku sa Richardovo účinkovanie v zahraničí však nekončí. V roku 2001 natáčal hudobné klipy v Afrike a účinkovaním na hudobnom veľtrhu vo Frankfurte prezentoval výrobcu hudobných nástrojov George Dennis.


Wolfsberg

Context: Osobnosti  Rainer Schönfelder ( 1977), rakúsky lyžiar


Heinrich Schliemann

Context: Detstvo Bol piatym dieťaťom a druhým synom (prvý zomrel vo veku ôsmich rokov) farára Ernsta Schliemanna a jeho manželky, Luisy Theresy Sophie. Mal štyroch mladších súrodencov. Ako napísal neskôr sám Schliemann, v tomto období sa zrodil jeho záujem o Tróju a jej hrdinov – vo veku siedmich rokov dostal od svojho otca ako darček na Vianoce „Ilustrovanú históriu sveta“ od Jerrera, v ktorej na neho urobil najväčší dojem obrázok horiacej Tróje. Následne sa rozhodol, že jedného dňa toto mesto nájde. Heinrichova matka Luisa Schliemannová zomrela krátko po pôrode deviateho dieťaťa v roku 1831. Otec, ktorý bol vo finančných ťažkostiach, dal mladého Heinricha do opatery svojmu bratovi, pastorovi Ankershagenu. Heinrich spočiatku študoval na strednej škole v Neustrelitzi, ale keď otcovi došli peniaze na školné a jeho strýko tiež nechcel platiť, musel pokračovať vo vzdelávaní na mestských školách.


Hans Scharoun

Context: Biografia  1912–1914 - Štúdium na Technischen Hochschule v Berlíne. 1915–1918 - Cez sprostredkovanie od Pavla Kruchena sa zamestnáva na Militarbaukommando na pomoc pri znovu výstavbe východného Pruska a následne sa stáva zastupujúcim vedúcim v Bauberatungsamt v Insterburgu. 1919–1925 - Prebratie architektonickej kancelárie po Pavlovi Kruchenovi. 1925–1932 - Scharoun vyučuje na štátnej akadémii v Breslau. 1932 - vlastná kancelária v Berlíne 1946–1958 - vedúci katedry urbanizmu na Technickej Univerzite v Berlíne 1947–1950 - vedúci na Instituts für Bauwesen der Deutschen Akademie der Wissenschaften Ostberlins


Henry F. Schaefer III

Context: Introduction  Henry „Fritz“ Schaefer III. ( 8. jún 1944, Grand Rapids, Michigan, USA) je americký chemik a informatik. Je riaditeľom Centra výpočtovej chémie ( Center for Computational Quantum Chemistry ) na univerzite v Georgii. Získal ocenenia za práce v oblasti kvantovej chémie. Je tiež autorom vyše tisíc dvesto vedeckých príspevkov, ktoré boli zverejnené hlavne v Journal of Chemical Physics a Journal of the American Chemical Society ; je členom American Academy of Arts and Sciences. V roku 2003 vydal knihu Science and Christianity: Conflict or Coherence? (The Apollos Trust 2003) , v ktorej predstavil svoje chápanie prelínania sa vedy a náboženstva.


Viedenský les

Context: Galéria Peilstein.jpg|vrch Peilstein Schoeffel.JPG|Pamätník Josef Schöffel Die_schwechat_beim_gedeckten_steg_nach_o.jpg|Rieka Schwechat Figl-sternwarte.jpg|Figlove observatórium na vrchole Schöpfl


Max Scheler

Context: Introduction  Max Scheler ( 22. august 1874, Mníchov, Nemecko – † 19. máj 1928, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko) bol nemecký filozof, jeden zo zakladateľov filozofickej antropológie, fenomenologickej axiológie a sociológie poznania. Jeho filozofia je pokusom o syntézu novokantovstva a filozofie života na základe Husserlovej fenomenologickej metódy.


Hugo Schmeisser

Context: Introduction  Hugo Schmeisser ( 24. september 1884, Jena† 12. september 1953, Erfurt) bol nemecký konštruktér pechotných zbraní. Bol synom Louisa Schmeissera, takisto zbraňového konštruktéra. Sám nemal žiadne technické vzdelanie a tak sa mohol podieľať len na drobných úpravách. Jeho meno je úzko spojené s vývojom prvých samopalov. Za prvej svetovej vojny pracoval vo firme Theodora Bergmanna, kde skonštruoval samopal MP 18. Často je mylne spájaný so samopalmi MP38 a MP40, avšak na ich konštrukcii sa nikdy nepodieľal, sú dielom Heinricha Vollmera. Po roku 1938 vyvinul prvú útočnú pušku na svete, ktorá bola neskôr označená ako StG 44. V júli 1945 Červená armáda prevzala kontrolu nad oblasťou Durínsko a mestom Suhl, kde pracoval Hugo Schmeisser ako riaditeľ a spolumajiteľ zbrojovky Haenel. Červená armáda odviezla do ZSSR všetku dokumentáciu na výrobu zbraní, celkom 10 785 strán technických výkresov. V októbri bol Hugo Schmeisser, spoločne so svojou rodinou, premiestnený do mesta Iževsk v južnej časti Uralu. Konšpiračné teórie mu prisudzujú autorstvo pušky AK-47, ktorú však vyvinul Kalašnikov v Kovrov 1000km od vzdialeného Iževsku.


Heinrich Schliemann

Context: Schliemann-polyglot Socha Heinricha Schliemanna v Schwerine, Nemecko Heinrich Schliemann bol navyše aj prominentný polyglot samouk. Hovoril plynule po anglicky, francúzsky, portugalsky, taliansky, španielsky, rusky, holandsky, latinsky, grécky, starogrécky, poľsky a arabsky (údajne ovládal až 23 jazykov). Jazykovo sa vzdelával pri pobyte v Holandsku, kde tomu venoval celé dni a mnoho nocí. Veril, že jazyk sa naučí, ak si ho bude opakovať nahlas. Z tohto dôvodu musel dvakrát zmeniť svoj apartmán na žiadosť nespokojných susedov. Ak chcel mať poslucháča, prenajal za pár frankov mužov, ktorí ho počúvali, a hoci tomu nerozumeli, Schliemannovi to neprekážalo.


Tullnerbach

Context: Osobnosti  Josef Schöffel ( 1832 – † 1910), rakúsky novinár, politik, vlastenec a ochranca prírody


Oskar Schindler

Context: Život v Česko-Slovensku Oskar Schindler sa narodil v českých Svitavách, v nemeckej rodine poisťovacieho agenta Hansa Schindlera a jeho manželky Franzisky, rod. Luserovej. Po skončení školskej dochádzky pracoval prevažne ako obchodný cestujúci pre rôzne firmy, pokúšal sa aj podnikať. 6. marca 1928 sa oženil s Emíliou Pelzlovou. Ich manželstvo zostalo bezdetné, no Schindler mal vraj vo Svitavách dve nemanželské deti. Počas Veľkej hospodárskej krízy v 30. rokoch 20. storočia firma, pre ktorú pracoval, skrachovala a Schindler musel niekoľkokrát zmeniť zamestnanie. Aktivity počas druhej svetovej vojny Smaltová továreň v Krakove Továreň v Brnenci (2004) Po nemeckej invázii do Poľska a následne po vypuknutí druhej svetovej vojny v septembri 1939 bol Oskar Schindler jedným z prvých nacistov, ktorí sa snažili z tejto situácie vyťažiť čo najviac. V továrni, ktorá bola po príchode Nemcov do Poľska skonfiškovaná židovským majiteľom v rámci arizačných opatrení, Oskar Schindler začal vyrábať smaltové výrobky (hrnce, panvice, ešusy atď) prevažne pre potreby frontu. V tejto továrni zamestnával približne 1 000 robotníkov, pričom asi polovicu tvorili Židia z krakovského geta. Na založenie prevádzky mu požičali peniaze práve samotní Židia. Fabriku pomenoval Deutsche Emailewaren-Fabrik. Pod vplyvom nacistického zaobchádzania so židovskými zajatcami, predovšetkým po brutálnej a krvavej likvidácii krakovského geta v marci 1943, sa jeho spočiatku odmeraná, povrchná a oportunistická obchodnícka povaha začala vo vzťahu k Židom meniť. Svojich židovských robotníkov začal intenzívne chrániť pred nacistickými vykorisťovateľmi. Pri presune židovského obyvateľstva z krakovského geta do koncentračného tábora Krakov-Płaszów sa Schindler dohodol s veliteľom tohto koncentračného tábora Amonom Göthom na osobitnom presune zhruba 700 Židov do pobočného tábora pri továrni, kde mali v porovnaní s inými židovskými väzňami podstatne lepšie postavenie. Jeho továreň bola akýmsi „útočiskom pre Židov“. Ako sa postupne v roku 1944 blížila k poľskej hranici sovietska Červená armáda, koncentračný tábor Krakov-Płaszów mal byť likvidovaný a väzni mali byť likvidovaní v koncentračnom tábore Auschwitz-Birkenau, Schindler zorganizoval osobitný presun zhruba 1 000 Židov do novej pobočky jeho továrne v českom meste Brněnec. Tu sa tzv. „Schindlerovi Židia“ venovali výrobe protilietadlovej munície až do 2. mája 1945. Začiatkom roka 1945 Schindler ešte poskytol vo svojej továrni azyl 110 premrznutým väzňom z transportu, ktorý v Brněnci zastavil. Krátko pred oslobodením Česko-Slovenska 8. mája 1945 Schindler spolu s manželkou továreň opustil. Pri odchode mu Židia, ktorí mu boli nesmierne vďační za záchranu, venovali zlatý prsteň s nápisom z Talmudu: „Kto zachráni jeden život, ten zachráni celý svet.“


Joseph von Fraunhofer

Context: Posledné roky V roku 1819 odišiel do Mníchova a v roku 1823 sa stal členom Bavorskej Akadémie vied a profesorom jej fyzikálneho kabinetu. V roku 1824 sa stal rytierom a bol povýšený do šľachtického stavu. O rok neskôr dokončil objektív pre refraktor hvezdáreň v Dorpate, pre teleskop s priemerom v tej dobe výnimočným 244 mm a ohniskovou vzdialenosťou 4,33 metra. V tom istom roku sa stal čestným občanom mesta Mníchov. Heliometer pre observatórium v Königsberskej hvezdárni nedokončil. Zomrel na tuberkulózu pľúc.


Scherer

Context: Introduction  Scherer je priezvisko, pozri Scherer (priezvisko), napr.: Adolf Scherer ( 1938), slovenský futbalista, reprezentant Česko-Slovenska František Ernest Scherer (1805 – 1879), slovenský lekár, balneológ Karin Schererová ( 1980), slovenská hádzanárka, vnučka Adolfa


Edrovice

Context: Významní rodáci  Karl Schinzel – inžinier, chemik a vynálezca farebnej fotografie


František Ernest Scherer

Context: Introduction  František Ferdinand Ernest Scherer ( 1. apríl 1805, Blatná, Česko – † 16. marec 1879, Piešťany) bol lekár a balneológ. Priekopník zavádzania moderných lekárskych metód do kúpeľníctva. Vyštudoval medicínu a farmáciu vo Viedni. Po dvojročnej chirurgickej praxi sa v roku 1828 usadil v Piešťanoch, kde sa stal prvým kúpeľným lekárom. Zaviedol vedecký prístup do kúpeľnej liečby. V roku 1863 založil Vojenský kúpeľný ústav Piešťany, na ktorého vybudovanie prispel pozemkom a 4000 zlatými. Svoje znalosti a postrehy z kúpeľnej liečby Scherer zhrnul v publikácii Die heissen Quellen und Bäder zu Pöstény in Ungarn vydanej roku 1837 v Lipsku. Život ukončil samovraždou kvôli zákernej chorobe. Pochovaný je na cintoríne na Bratislavskej ceste v Piešťanoch. Kategória:Narodenia v 1805 Kategória:Slovenskí lekári Kategória:Úmrtia v 1879 Kategória:Obete samovrážd


Hermann Scheer

Context: Introduction  Hermann Scheer ( 29. apríl 1944, Wehrheim, Nemecko - † 14. október 2010, Berlín, Nemecko) bol nemecký poslanec Spolkového snemu, predseda Eurosolaru (Európskej asociácie pre obnoviteľné zdroje energie) a generálny predseda Svetovej rady pre obnoviteľné zdroje energie (WCRE). Bol nositeľom viacerých ekologických ocenení vrátane Svetovej ceny za solárnu energiu, Svetovej ceny za bioenergiu, Svetovej ceny za veternú energiu ako aj alternatívnej Nobelovej ceny, ktorú mu bola udelená za angažovanosť v záujme solárnej energie.


Ernst Felix Immanuel Hoppe-Seyler

Context: Introduction  Ernst Felix Immanuel Hoppe-Seyler ( 26. december 1825, Freyburg, Nemecko – † 10. august 1895, Wasserburg) bol nemecký fyziológ a chemik. Jeho početné výskumy zahŕňajú štúdium krvi, hemoglobínu, vredov, žlče, mlieka a moču. Jeho práca a zásluhy Paula Ehrlicha viedli k zdokonaleniu organickej chémii.


Wilhelm Emil Fein

Context: Život Wilhelm Emil Fein sa narodil v Ludwigsburgu v rodine učiteľa. Základy vzdelania zameraného na mechaniku a strojárstvo získal v stuttgartskej dielni C. Geigera. Potom pobýval istý čas v Karlsruhe a Göttingene a nakoniec prišiel do Berlína k firme Siemens & Halske. V Londýne zakončil učňovské roky u Charlesa Wheatstonea. Wilhelm Eisenlohr, profesor polytechniky v Karlsruhe, mu odporučil, aby si založil vlastnú firmu. V roku 1867 založil so svojim bratom Carlom v Karlsruhe dielňu s názvom C. & E. FEIN na výrobu rôznych elektrických prístrojov. Firma sa o tri roky neskôr presťahovala do Stuttgartu. Od roku 1875 vyvíjal a v roku 1878 aj inštaloval prvý elektrický požiarny hlásič v Norimbergu, o rok neskôr aj v Stuttgarte. Telefón využívajúci magnet v tvare podkovy si dal v roku 1879 patentovať. Po roku 1880 sa venoval zlepšovaniu svojich prístrojov poháňaných elektrinou vyrábanou dynamom, a v roku 1885 vyvinul prvý prenosný telefónny prístroj pre armádu. O tri roky neskôr vydal knihu Elektrische Apparate, Maschinen und Einrichtungen . O ďalšie dva roky mu bola prepožičaná württemberská štátna medaila. Firme Fein sa darilo, v roku 1883 vyrobila svoj stý prístroj a za deväť rokov už ich bolo tisíc. V roku 1895 skonštruoval prvú ručnú elektrickú vŕtačku na svete, jeho syn Emil vyrobil o dva roky neskôr aj prvú stolnú elektrickú vŕtačku. Wilhelm Emil Fein zomrel 6. októbra 1898 v Stuttgarte a jeho firmu prevzal syn Emil.


Adam Sandler

Context: Introduction  Adam Richard Sandler ( 9. september 1966, Brooklyn, New York, USA) je americký komik, herec, muzikant, scenárista a filmový producent. Medzi jeho najznámejšie úlohy patria Bobby Boucher vo filme Roznášač vody , Sonny Koufax vo filme Veľký tato a Longfellow Deeds v Pán Deeds - Náhodný milionár a pod. Diváci si ho pamätajú predovšetkým ako predstaviteľa hlavných hrdinov rodinných komédií plných humoru, v ktorých hrá a niektoré aj produkuje. Prvú vážnejšiu úlohu si skúsil vo filme zo svojej produkcie Klik - život na diaľkové ovládanie z roku 2006.


Jiří Schelinger

Context: Životopis Jiří Schelinger sa narodil v dedinke Bousov, ktorou preteká potok Kurvice, neďaleko Čáslavi. Mal o rok mladšieho brata Milana. Jeho otec Josef bol učiteľom hudby (hry na gitaru) a rodina sa presťahovala do jeho rodiska Praha-Nusle, kde chodil Jiří do základnej školy. Aj pod vplyvom otca sa aj s bratom venovali hudbe. Už ako dieťa hral na klavír a neskôr na gitaru. Potom začal navštevovať stredné odborné učilište, ale štúdium za inštalatéra nedokončil. Ako približne 17 ročný po vpáde ruských vojsk v auguste 1968 bol zadržaný a umiestnený do vyšetrovacej väzby, kde sa pokúsil o demonštratívnu samovraždu, aby bol rýchlejšie prepustený. Na jej základe podstúpil psychiatrické vyšetrenie, ktoré malo za následok získanie modrej knižky, ktorá ho oslobodzovala od služby v armáde, čo bolo pre jeho hudobnú kariéru dosť dôležité. Po prepustení z liečebni v Bohniciach sa stal kulisárom v divadle Jiřího Wolkera. V divadle vydržal asi mesiac a potom sa rozbehla jeho kariéra, keď sa stal hlavnou hviezdou v skupine Smaragd. Jeho prvou kapelou, ktorú založil už na základnej škole a v ktorej hral na gitaru, bola Nothing But Nothing . Neskôr vystupoval v barovej kapele Iva Trojanana Smaragd . Potom nastúpil na miesto gitaristu a speváka v bluesovej kapele The Happy Five . Táto však odchádzala na angažmán do Fínska bez J. Schelingra a ten prijal ponuku Karla Šípa a stal sa členom jeho skupiny Faraon. S tou natočil v roku 1972 svoj prvý veľký hit, pieseň Holubí dům. V roku 1973 potom prešiel ku kapele Františka Ringo Čecha, s ktorou v roku 1977 koncertoval aj s kapelou Smokie v NDR. 13. apríla 1981 z neznámych dôvodov Schellinger, 30-ročný, spáchal samovraždu skočením zo Starého mosta do Dunaja. Jeho mŕtve telo bolo vylovené z vody 7. mája 1981 pri osade Bodíky, v katastrálnom území obce Horný Bar. To, že jeho telo nebolo nikdy identifikované nikým z jeho rodinných príslušníkov alebo aspoň známych, vedie niektorých jeho fanúšikov k domnienke, že skok prežil a žije niekde v ústraní. Pri príležitosti šesťdesiateho výročia jeho narodenia (a tridsiateho výročia jeho smrti) bol v marci 2011 na dome, v ktorom žil v Prahe v ranom detstve (Čestmírova 18, Praha Nusle) odhalená jeho busta s pamätnou tabuľou. Schelinger bol pochovaný na Olšanskom cintoríne v Prahe. Bol dvakrát ženatý. Od neho staršiu Alenu si bral ešte počas pôsobenia v skupine Smaragd. V manželstve sa narodila dcéra Andrea. Druhý krát sa ženil ako 26 ročný a zobral si Jitku Poledňákovú. Napriek svojmu krátkemu životu sa stal Schelinger legendou československého bigbítu. Jeho spev je dodnes jedným z najcharakteristickejších v českej rockovej histórii, spevákove hity sú stále známe.


Kliper

Context: Pozri aj  Clipper Klipper


Tom Schilling

Context: Kariéra Po niekoľkých divadelných rolách hral najprv v časti Kinder der Gewalt kriminálneho seriálu Miesto činu . Prelom sa mu podaril v roku 2000 popri Robertovi Stadtloberovi vo filme Crazy ( Crazy ), nakrúteného podľa rovnomenného románu spisovateľa Benjamina Leberta . Spolu s Robertom Stadtloberom točili v roku 2003 film Verschwende deine Jugend a v roku 2006 Schwarze Schafe , v ktorom hrali dvoch homosexuálnych berlínskych študentov. V Napola / Hitlerova elita ( Napola – Elite für den Führer ) hral na strane Maxa Riemelta druhú hlavnú úlohu. Okrem toho hral v roku 2007 v kinofilme Warum Männer nicht zuhören und Frauen schlecht einparken können homosexuálneho sanitára Krischla. V roku 2008 hrá mladého Adolfa Hitlera v Urs Odermattovom sfilmovaní George Taboriovho Mein Kampf . Natáčanie začalo v apríli 2008 vo Viedni a pokračovali 6. mája 2008 v saskej Zittau. Tom Schilling je od roku 2006 otcom chlapca.


Max Scheler

Context: Pôsobenie  bol najvýznamnejší predstaviteľ, patril k najsilnejším osobnostiam nemeckého duchovného života v 19. – 20. st. bol filozof, psychológ, významný sociológ – dielo : Podstata a formy sympatie Schelerov učiteľ bol Rudolf Eucken, od ktorého bol závislý vo svojich začiatkoch – tzv. rané obdobie stredné obdobie- bol predovšetkým kresťanom a teistom diela: Formalizmus v etike a materiálna etika hodnôt, Prevrat hodnôt, Čo je v človeku večné záverečné obdobie- opúšťa teizmus a kresťanstvo a zbližuje sa s panteizmom dielo: Miesto človeka v kozme- od jeho vydania sa datuje zrod modernej filozofickej antropológii jeho predčasná smrť Schelerovi zabránila v plnom rozvedení myšlienok tejto poslednej doby Scheler uplatňuje fenomenologickú metódu najmä v náuke o poznaní, predovšetkým v etike, vo filozofii kultúry a náboženstva, teda v oblasti hodnôt.


Ferdinand von Zeppelin

Context: Introduction  Ferdinand von Zeppelin , celým menom Ferdinand Adolf Heinrich August Graf von Zeppelin ( 8. júl 1838, Konstanz – † 8. marec 1917, Berlín), bol nemecký generál a konštruktér vystužených vzducholodí. Narodil sa württemberskému dvornému maršalovi grófovi Friedrichovi von Zeppelin a jeho manželke Amélie Macaire. Vyrastal v Konstanzi pri Bodamskom jazere a na neďalekých majetkoch vo švajčiarskom Girsbergu. Od roku 1853 študoval vojenskú školu v Ludwigsburgu pri Stuttgarte. Od roku 1863 pôsobil ako pozorovateľ v americkej občianskej vojne, ktorej sa neskôr zúčastnil na strane Severu. Tam aj 19. augusta 1865 vzlietol k svojmu prvému balónovému letu. Od roku 1865 bol pobočníkom württemberského kráľa. Osvedčil sa počas prusko-rakúskej vojny a bol prevelený do Berlína. Vojenskú službu ukončil roku 1891 ako generálporučík. Prvú vzducholoď začal stavať v roku 1899 ako 61-ročný. V roku 1900 vzlietla nad Bodamským jazerom prvá vzducholoď LZ 1 dlhá 128 m, a zotrvala vo vzduchu 18 minút. Nemecká vláda, ktorá v roku 1894 nepodporila Zeppelinov projekt na stavbu vzdušného plavidla, sa po tomto prvom lete ponúkla, že bude spolufinancovať projekt. Počas ďalších rokov svoje vzducholode zdokonaľoval, ale po kríze LZ 4 v roku 1907, kedy vzducholoď zničila silná búrka, sa zdalo, že jeho projekty končia. Zachránila ich ale ľudová zbierka, kedy sa na výstavbu novej vzducholode vyzbieralo šesť miliárd mariek. Pred prvou svetovou vojnou patrili Zeppelinove podniky k najväčším v Nemecku. Postupne v nich ale strácal vplyv, a stal sa skôr národnou ikonou. Bola po ňom pomenovaná najslávnejšia vzducholoď medzivojnového obdobia LZ 127 Graf Zeppelin.


Edgar Schmued

Context: Introduction  Edgar Schmued ( 30. december 1899, Hornbach – † 1. jún 1985, Oceanside) bol americký letecký konštruktér nemeckého pôvodu. Preslávil sa najmä ako šéfkonštruktér slávneho lietadla North American P-51 Mustang a neskôr i North American F-86 Sabre.


Egon Schiele

Context: Život Schieleho otec Adolf bol rodený Viedenčan, pracoval ako prednosta stanice vtedajšej c.k. štátnej dráhy a matka Marie, rodená Soukupová, pochádzala z Českého Krumlova. Základnú školu navštevoval v Tullne, nasledovalo reálne gymnázium v Kremse a Klosterneuburgu. Keď mu v roku 1905 zomrel otec na progresívnu paralýzu, jeho poručníkom sa stal jeho ujo Leopold Czihazcek. V tomto období začal maľovať svoje prvé olejomaľby. V roku 1906 ako šestnásťročný začal študovať na Akadémii výtvarných umení vo Viedni, kde navštevoval všeobecnú maliarsku triedu profesora Christiana Griepenkerla. U Griepenkerla študoval tri roky, počas ktorých zvládol dokonale techniku kreslenia. Na jeho tvorbu mal v začiatkoch veľký vplyv Gustav Klimt, s ktorým sa stretol v roku 1907. Svoj vlastný umelecký štýl našiel koncom roka 1909, v tom istom roku založil s ďalšími umelcami a maliarmi Neukunstgruppe ( Novú umeleckú skupinu ), ktorá bola zameraná proti konzervatívnym tradíciám rakúskeho výtvarného umenia. V roku 1910 odišiel z Viedne ktorou bol znechutený, do Českého Krumlova, mesta, ktoré sa stalo inšpiráciou pre jeho obrazy. 28. októbra 1918 zomrela jeho tehotná manželka Edith na epidémiu španielskej chrípky a 31. októbra vo veku dvadsaťosem rokov podľahol chorobe aj Schiele.


Admiral Scheer

Context: Služba Od 12. novembra 1934, kedy bola jednotka uvedená do služby, Admiral Scheer skúšobnými plavbami a nácvikom strávil niekoľko mesiacov v Baltskom a Severnom mori, spolu s jednotkou Deutschland podnikol v 1936 plavbu okolo Britských ostrovov. Od roku 1936 do roku 1938 bol súčasťou lodí, ktoré blokovali republikánske Španielsko. Bojové nasadenie Pravdepodobne prvé bojovo stratené lietadlo RAF bolo zostrelené práve Admirálom Sheerom, vo Wilehmhavenských lodeniciach.


O'G3NE

Context: Diskografia  Študiové albumy 300% (2008) Sweet 16 (2011) We Got This (2016)


V.V. (album)

Context: Výroba albumu  Richard Müller - spev, hudba aranžmány, texty John "Benny Cha cha" Bollinger - vibrafón Ben Rubin - kontrabas Tom Beckham - bicie nástroje ;Postprodukcia Mike Caffrey - gitarové sólo Erich "Bobo" Procházka - ústna harmonika Michal Žáček - flauta Oskar Rózsa - vokály (postprodukcia) ;Produkcia Richard Müller, Ateliér Martin Črep - fotografie Richard Müller, Filip Jánoš - dizajn


Kurt Zeitzler

Context: Jeho jednanie bolo príznačné najmä počas bitky o Stalingrad, kde po sovietskej ofenzíve navrhoval Hitlerovi stiahnuť Paulusovu 6. armádu, ktorej hrozilo obkľúčenie. Hitler však jeho rady ignoroval a Zeitzler nijak výrazne neprotestoval. Zeitzler si v tomto období ako gesto solidarity s obkľúčenými a hladujúcimi nemeckými vojakmi v Stalingrade zmenil jedálniček podľa veľkosti ich porcií. V priebehu dvoch týždňov tak schudol 11 kíl. Po tom, čo sa o jeho stravovaní dozvedel Hitler od Bormanna, okamžite mu prikázal aby sa vrátil k normálnej strave.


Prvá bitka na Marne

Context: Nemecký plán Plán na bleskovú vojnu s Francúzskom vypracoval niekoľko rokov pred vojnou nemecký poľný marašal A. von Schlieffen. Keď v auguste 1914 dlho očakávaná vojna vypukla, bol už von Schlieffen rok po smrti. Realizácia pripadla novému šéfovi nemeckého generálneho štábu, generálovi Helmuthovi von Moltke. Nemecké vojská mali podľa stratégie generálneho štábu prekvapiť nepriateľa nečakaným prienikom cez Belgicko a Luxembursko, za 42 (6 týždňov) dní obkľúčiť francúzske vojská a obsadiť Paríž. Vojna by bola bleskovo rozhodnutá. Nemci si mali uvoľniť ruky na západe a všetky sily vrhnúť na východ proti Rusku. Nemci totiž predpokladali, že početná ruská cárska armáda sa bude mobilizovať výrazne dlhšiu dobu, než vojská Francúzska. Spočiatku Moltkemu všetko vychádzalo. Prvého augusta bola nemecká armáda zmobilizovaná. Prešla Luxemburskom a vstúpila do neutrálneho Belgicka. Už 20. augusta bol Brusel napriek srdnatému odporu Belgičanov obsadený. O tri dni neskôr musel vydať hlavný veliteľ francúzskych vojsk, generál Joseph Joffre pred hrozbou obkľúčenia rozkaz na generálny ústup smerom k rieke Marna pred Parížom. Päť nemeckých armád v sile okolo 1 600 000 mužov totiž prekročilo belgické hranice a valilo sa do francúzskeho vnútrozemia. Francúzsky plán Pri ústupových bojoch na hraniciach utrpeli Francúzi ale predovšetkým Briti veľké straty a veliteľ britských vojsk, maršal French, plánoval odchod celého britského expedičného zboru na odpočinok. Od tohto kroku ho nakoniec prehovoril britský minister vojny admirál Herbert Kitchener, ktorý skonštatoval, že takýto krok by mal katastrofálne následky nielen pre Francúzov ale i pre Britov. Francúzi a Briti dúfali, že sa im podarí zachytiť sa na rieke Marne, poslednej prirodzenej prekážke pred Parížom. Nemci zatiaľ postupovali jednotkami 1. a 2. armády na juhovýchod od Paríža, aby mohli mesto napadnúť obchvatom. Týmto manévrom si však vystavili svoje pravé krídlo nebezpečenstvu francúzskych protiútokov. Túto taktickú chybu nemeckého velenia si 3. septembra všimol generál Joffre, ktorý v priebehu krátkej doby pripravil plán protiútoku. Jednotkami 5. (d Esperey), 8. (Foch) a 4. armády (de Langle) usporiadanými zo západu na východ, s Britským expedičným zborom na ich ľavom krídle sa rozhodol blokovať postup nemeckej 1. (Kluck), 2. (Bülow), 3. (Hausen) a 4. armády (Vojvoda z Württembergu). Útok na slabo zaistené nemecké pravé krídlo mala zaistiť 6. armáda (Maunoury) o sile asi 150 000 mužov a časť britského expedičného zboru, ktorý mal dovedna 70 000 mužov. 6. armáda bola provizórne sformovaná z dvoch v boji ťažko opotrebovaných armád.


Friedrich Paulus

Context: Život  Detstvo a mladosť Narodil sa v Breitenau v Hessensku-Nassausku v rodine úradníka. Po tom čo ho neprijali do námornej kadetky študoval právo na univerzite v Magdeburgu. Štúdium však nikdy nedokončil a v roku 1910 absolvoval dôstojnícky kurz a vstúpil do armády ako poručík pechoty. V júli 1912 sa oženil s rumunskou šľachtičnou Elenu Rosetti-Solescu. Vojnová kariéra Počas prvej svetovej vojny jeho 111. peší pluk (tiež označovaný ako 3. bádenský pluk) bojoval vo Vogézach a neskôr pri Arrase. Onedlho však ochorel a po návrate slúžil v horskom zbore (Alpenkorps) ako štábny dôstojník. Dostal sa tak do Macedónska, Francúzska a Srbska. Vojnu ukončil v hodnosti kapitána. Po vojne zostal v Reichshwehre. Slúžil v 13. pechotnom pluku v Stuttgarte rovnako ako Erwin Rommel, neskôr od roku 1932 velil motorizovanému práporu. Podieľal sa na vývoji moderného pohyblivého boja. Roku 1935 pracoval v štábe veliteľstva tankových vojsk. Druhú svetovú vojnu začal Paulus ako náčelník štábu 10. armády, ktorej velil Walter von Reichenau. Ako štábny dôstojník výborne doplňoval von Reichenaua, ktorý sa radšej pohyboval a velil z prvej línie. Paulusove pracovné zaradenie bolo vypracovávanie vojnových plánov a štábna práca, keďže bol inak špičkový expert na vojnové hry. Je málo známe, že vypracoval a odsimuloval väčšinu nemeckých vojnových plánov. Od októbra 1939 pôsobil v rovnakej funkcii v štábe 6. armády (na ktorú bola premenovaná 10. armáda). Onedlho na to bol prevelený na generálny štáb (OKH), kde pôsobil ako zástupca jej náčelníka v sekcií riadenia bojových operácií. Významnou mierou sa podieľal na rozpracovaní osnovy útoku do ZSSR. Pri tom urobil veľký dojem na náčelníka štábu Haldera. Myšlienku na to, že sa podieľa na rozpútaní vojny s krajinou, ktorá je momentálne nemeckým spojencom považoval za bezvýznamnú, pretože si ako vojak musel plniť svoje povinnosti nehľadiac na politiku. Paulus na Hitlerovej vojenskej porade K veleniu 6. armády sa Paulus dostal v januári 1942 na priamu žiadosť maršala von Reichenaua, ktorý bol povýšený do hodnosti veliteľa Skupiny armád Juh. Paulus však predtým nikdy nevelil žiadnej väčšej bojovej jednotke ako bol prápor. (Aby mohol nemecký generál veliť armáde, musel predtým veliť armádnemu zboru a ešte predtým divízii atď.) Pri tom to boli obídení oveľa starší, či skúsenejší dôstojníci, čo mnohí odôvodňujú Hitlerovou podporou. 6. armáda, ktorej velil, sa stala rozhodujúcou údernou silou nemeckej letnej ofenzívy na juhu ZSSR v lete 1942. Jeho vojská boli spoločne s časťou 4. tankovej armády zatiahnuté do brutálnych pouličných bojov v Stalingrade. Ale to, že sa im nepodarilo ovládnuť mesto, preťať Volgu a ovládnuť železničné trasy na jej východnom brehu nemožno prisudzovať jeho neschopnosti, ale chybnej stratégii, ktorú presadzoval Adolf Hitler. Keď 19. novembra 1942 zaútočili sovietske jednotky na krídla jeho armády, bránené prevažne rumunskými divíziami, nemohol urobiť už takmer nič, okrem toho, že rýchlo zorganizoval obranu svojho tyla, čím zabránil prieniku sovietskych vojsk a likvidácii celej armády. 30. januára 1943 ho Hitler povýšil na poľného maršala, ani to však nezabránilo, aby sa medzi ostatnými dôstojníkmi svojho štábu nasledujúceho dňa vyšiel z pivníc stalingradského obchodného domu a vzdal sa do rúk Rokossovského vojsk. Podľa niektorých názorov bol Paulus vynikajúci štábny dôstojník, ale nemal žiadne skúsenosti s vedením žiadnej jednotky ako je armáda. Po porážke pri Stalingrade ho obvinili zo zbabelosti a nerozhodnosti, keď sa odmietol prebiť k postupujúcim Mansteinovým vojskám ako i pre to, že ako vysoký dôstojník nespáchal samovraždu ani nepadol v boji, ale radšej sa vzdal do sovietskych rúk. V prípade možnosti úniku z obkľúčenia ide o veľmi diskutabilnú tému, pretože v období, kedy bolo možné z obkľúčenia uniknúť s najmenšími stratami, mu to Hitler priamym rozkazom zakázal. Dôležité bolo i stanovisko náčelníka štábu 6. armády Arthura Schmidta, ktorý tvrdil, že jednotky nemajú dostatočné zásoby pohonných hmôt aby sa mohli čo by len prebiť k Mansteinovemu predvoju, nehovoriac o úniku. V prípade, že by sa 6. armáde únik v druhej polovici decembra 1942 predsa len podaril, celkom iste by sa nezachovala ako bojaschopná sila a neviazala by nasledujúci mesiac a pol sovietske sily. Kritici Paulusa poukazujú i na to, že v sovietskom zajatí sa celé roky nevedel rozhodnúť či prejsť na stranu Spojencov alebo ostane verný nacistom. Paulus v zajatí spočiatku síce skutočne odolával vyše roka tlaku na pripojenie k Združeniu Nemeckých Dôstojníkov v ZSSR, ale po atentáte na Hitlera 20. júla 1944 sa predsa len pridal. Hitler sa Paulusovi pomstil tým, že držal vo väzbe jeho syna Ernsta a vyvíjal tlak na jeho ženu aby sa zriekla manželovho mena. Povojnové obdobie Paulus po návrate zo zajatia Svedčil vo viacerých prípadoch na Norimberskom tribunále. V sovietskom zajatí žil pod rovnakým tlakom ako väčšina ostatných zajatých generálov. Do vlasti sa vrátil po vyše 10 rokoch zajatia v roku 1953. Medzitým v roku 1949 zomrela v Nemecku jeho manželka. Jeho syn Ernst pôsobil ako tankový dôstojník a vojnu prežil, druhý syn Friedrich však padol na východnom fronte vo februári 1944. Paulus po návrate do Východného Nemecka pracoval ako policajný inšpektor. Zomrel postihnutý laterálnou sklerózou v Drážďanoch vo Východnom Nemecku v roku 1957.


Bitka o Ardeny

Context: Hitlerov nápad Na jeseň 1944 sa nemecká Tretia ríša nachádzala v ťažkej situácii. Sovietske vojská sa dostali až k Varšave, Američania s Britmi oslobodili veľkú časť Francúzska. V novembri sa Spojencom podarilo preraziť západný val a obsadiť prvé veľké nemecké mesto Aachen. Na juhu v Taliansku stratili nacisti Rím, a celá ríša bola postihnutá leteckými útokmi Spojencov. Každý ďalší deň z frontu prichádzali iba zlé správy. Väčšine obyvateľstva už bolo jasné, že táto situácia je nezvládnuteľná. Hitler však veril v to, že sa mu podarí prinútiť západných spojencov šikovným útokom rokovať o mieri a následnom boji proti Sovietskemu zväzu. Pri pohľade na mapu sa mu vnukol nápad zaútočiť cez Ardeny. V roku 1940 útokom cez Ardeny prenikli jeho vojská nečakane do Francúzska a pomerne rýchlo ho paralyzovali. Od vtedy ale prešli už 4 roky a mnohé sa zmenilo. Oblasť Arden sa nachádzala na styku britských a amerických vojsk s oslabenou obranou, ktorú tvorili buď divízie, ktoré sa spamätávali z ťažkých strát (28. a 4. divízia), alebo boli len novosformované a ich jednotky boli ešte neskúsené (9. obrnená a 106. divízia). Tieto štyri americké divízie navyše bránili pomerne široký úsek frontu. Podľa Hitlerovho plánu mali nemecké vojská obsadiť Antverpy, preniknúť do spojeneckého tyla a oddeliť od seba britské Montgomeryho vojská na severe od zvyšku spojeneckých vojsk. Dosiahli by tým zničenie asi 20 divízií. Následne by bolo možné nasadiť zvyšok vojsk proti postupujúcej Červenej armáde. Tento plán však bol veľmi optimistický a navyše počítal s mnohými priaznivými okolnosťami vrátane toho, že sa Nemcom podarí zmocniť množstva spojeneckých zásob či nepriazňou počasia, ktorá nedovolí spojencom využiť svoju leteckú prevahu. Napriek odporu mnohých dôstojníkov na čele s Rundstedom sa Hitler nedal odradiť. Celý mesiac pracoval Hitler na svojom pláne uzavretý vo svojom vlastnom svete odtrhnutý od každodennej reality. Nemecký priemysel síce v roku 1944 produkoval viac vojenského materiálu než kedykoľvek predtým, ale aj tak nebol schopný konkurovať spojeneckému výrobnému potenciálu. Pred začiatkom ofenzívy tak Wehrmacht stále nemal dostatok síl pre útok v požadovanom rozsahu. Na nemeckej strane bolo pred útokom k dispozícii približne 970 tankov prvej vlny a asi 450 tankov pre rozvinutie útoku bolo v zálohe. V roku 1940 bol pri tom útok cez Ardeny vedený proti podstatne slabšiemu nepriateľovi, ale Nemci disponovali 2 500 tankmi. Luftwaffe sa nachádzala v troskách a k dispozícii bolo iba okolo 1 000 stíhacích bombardérov. Naproti tomu spojenci disponovali značnými zálohami, čo sa prejavilo i tým, že už 4. deň po útoku boli schopní Američania zdvojnásobiť počty svojich vojakov na 180 000 mužov v zbrani. Hitler pôvodne vybral pre začiatok operácie 25. november, ale po konzultácii s generálmi súhlasil s ich odôvodnenými námietkami a posunul dátum začiatku na 10. decembra a neskôr až na 16. decembra, čo malo jeho jednotkám dať viacej času na presun na front a prípravu na útok. Zmenil sa taktiež pôvodný názov operácie z Wacht am Rhein na Herbstnebel (Jesenná hmla). Chyby však urobili aj Spojenci, ktorí predpokladali, že pozorované sústredenie nemeckých síl v oblasti je spôsobené prípravou protiútoku v oblasti Aachenu. Následné udalosti ich však nemilo zaskočili. Zavážilo i to, že v tej dobe si väčšina vojakov na západnom fronte myslela, že Nemci sú už na kolenách. Vďaka tomu, že nemecké jednotky boli pri rádiovej komunikácii veľmi opatrné, sa Američania ani nedovtípili, koľko nemeckých vojsk proti nim stojí. Husté Ardenské lesy tiež len zvyšovali maskovanie pôsobili ako dobrá kamufláž celej nemeckej armády.


Johannes Blaskowitz

Context: Život Narodil sa v meste Paterswalde vo Východnom Prusku ako syn luteránskeho pastora. V roku 1894 začal navštevovať vojenskú kadetskú školu. Bojoval v prvej svetovej vojne na východnom i západnom fronte, najprv ako veliteľ roty a práporu, neskôr ako štábny dôstojník. Po skončení vojny počas Weimarskej republiky zostal príslušníkom Reichswehru. Velil ďalej práporu, neskôr pluku. Následne zastával funkcie náčelníka štábu pešej divízie, bol inšpektorom vojenského školstva až do apríla 1935. Necelý rok potom pôsobil ako veliteľ pešej divízie a následne bol preložený do funkcie veliteľa II. armádneho zboru. V predvečer druhej svetovej vojny v auguste 1939 sa stal veliteľom 8. armády Skupiny armád Juh, ktorá sa zúčastnila útoku na Poľsko, kde jeho jednotky zničili počas bojov na Bzure poľské armády Poznaň a Pomoransko. 20. októbra bol poverený vedením okupačnej armády v Poľsku v rámci Hlavného veliteľstva Východ. V tejto úlohe protestoval proti správaniu jednotiek Waffen-SS a Einsatzgruppen na Poľskom území, za čo znášal kritiku Hansa Franka ako aj „obvinenia“ z prílišnej jemnosti. 14. mája 1940 bol z tejto funkcie odvolaný a preložený k 9. armáde, ktorá bojovala vo Francúzsku. Od júna bol vojenským guvernátorom severného Francúzska. Od októbra 1940 potom až do 2. mája 1944 velil 1. armáde dislokovanej celú dobu v Francúzsku. Následne bol menovaný za veliteľa Skupiny armád G, ktorá sa nachádzala v južnom Francúzsku. Koncom januára 1945 bol poverený vedením Skupiny armád H, avšak už v apríli bol poverený velením nemeckých vojsk v Holandsku tam medzi 5. a 6. májom 1945 v hoteli de Wereld odovzdal kapituláciu nemeckých síl v krajine do rúk generála Charlesa Foulkesa. Po vojne bol súdený za vojnové zločiny na súde v Norimbergu. Pred vynesením rozsudku spáchal 5. februára 1948 samovraždu tak, že skočil z okna svojej cely.


Kurt Zeitzler

Context: Život  Mladosť Pochádzal z Brandenburskej rodiny pastora. Vo veku 18 rokov v marci 1914 vstúpil do 4. durínskeho pechotného pluku nemeckej armády. V roku 1914 získal hodnosť poručíka. Počas prvej svetovej vojny v nižších veliteľských funkciách, velil rôznym jednotkám vrátane ženijného oddielu. Ku koncu vojny pôsobil ako veliteľ práporu. Kariérny postup Po vojne zotrval v nemeckých ozbrojených silách. V medzivojnovom období pôsobil na rôznych štábnych funkciách a rýchlo kariérne postupoval. V lete roku 1938 bol Zeitzler náčelníkom plánovacieho oddelenia Vrchného veliteľstva Wehrmachtu v hodnosti podplukovníka. Podieľal sa na príprave útoku na Československo pod krycím názvom Fall Grün. Na začiatku druhej svetovej vojny bol v hodnosti plukovníka poverený velením pechotnému pluku. Onedlho však začal pôsobiť v štábnych funkciách, najprv v XXII. motorizovanom zbore gen. Siegmunda Lista. Od marca 1940 už pôsobil ako náčelník štábu von Kleistovej 1. tankovej skupiny. S touto jednotkou sa vyznamenal počas postupu Ardenami a výrazne prispel k nemeckému víťazstvu nad Francúzskom. Zúčastnil sa bojov v Juhoslávii a Grécku, za čo bol vyznamenaný Rytierskym krížom. Na začiatku nemeckej invázie do Sovietskeho zväzu Zeitzler naďalej pôsobil v štábe tankovej skupiny von Kleista. Vynikal ako výborný plánovač, najmä vo veciach logistiky. Dokázal vždy obratne zabezpečiť zásobovanie rýchlo sa pohybujúcich tankových síl. V apríli 1942 bol prevelený na západ, ako náčelník štábu Skupiny armád D poľného maršala von Rundstedta, kde reorganizoval obranu Francúzska pred prípadným vylodením Spojencov. Zohral významnú úlohu pri odrazení britsko-kanadského vylodenia pri Dieppe. Náčelník OKH 24. septembra 1942 bol menovaný za náčelníka štábu Hlavného veliteľstva pozemných vojsk (Oberkommando des Heeres, OKH), po tom čo bol jeho predchodca gen. Franz Halder po roztržke s Hitlerom odvolaný. Zeitzlerove menovanie bolo pomerne neočakávané a bol preto povýšený z generálmajora rovno na generála. Zeitzler bol vybraný do funkcie pre menej konfliktnú povahu a väčší optimizmus, čo Hitlerovi vyhovovalo. Jeho jednanie bolo príznačné najmä počas bitky o Stalingrad, kde po sovietskej ofenzíve navrhoval Hitlerovi stiahnuť Paulusovu 6. armádu, ktorej hrozilo obkľúčenie. Hitler však jeho rady ignoroval a Zeitzler nijak výrazne neprotestoval. Zeitzler si v tomto období ako gesto solidarity s obkľúčenými a hladujúcimi nemeckými vojakmi v Stalingrade zmenil jedálniček podľa veľkosti ich porcií. V priebehu dvoch týždňov tak schudol 11 kíl. Po tom, čo sa o jeho stravovaní dozvedel Hitler od Bormanna, okamžite mu prikázal aby sa vrátil k normálnej strave. Po porážke pri Stalingrade sa Zeitzler dostával čoraz častejšie do hádok s Hitlerom. Okrem iného navrhoval výraznú reorganizáciu štruktúry velenia nemeckých ozbrojených síl, pri ktorej by bolo OKW a OKH zlúčené a generáli Wilhelm Keitel a Alfred Jodl nahradení kompetentnejšími. Navrhoval tiež aby bolo SS začlenené pod OKH. Podieľal sa na príprave operácie Zitadelle, ktorá sa nakoniec pre Nemcov neskončila úspešne. Nemecké vojská boli nútené na východnom fronte v priebehu rokov 1943 a 1944 ustupovať. V dôsledku Hitlerovej snahy čo najviac spomaľovať ústup a trvaní na statickej obrane sa s ním Zeitzler opakovane dostával do sporov. Päť krát v dôsledku Hitlerovho zákazu ustúpiť požiadal o odvolanie z funkcie, ktoré však Hitler neschválil. Po viacerých vzájomných ťažkých hádkach bol na konci svojich síl. Dňa 1. júla 1944 náhle opustil Hitlerovu rezidenciu v Berghofe. Tvrdil, že už ďalej nemohol vykonávať svoju funkciu pre zdravotné problémy. Hitler s ním už nikdy znovu neprehovoril, v januári 1945 ho nechal prepustiť z armády a zakázal mu právo nosiť uniformu. Vo funkcii náčelníka štábu ho nahradil Heinz Guderian. Povojnové obdobie Na konci vojny bol zatknutý britskými vojskami a bol v zajatí do februára 1947. Bol svedkom v priebehu Norimberského procesu s nacistickými vojnovými zločincami. Sám nebol nikdy obvinený z vojnových zločinov. Po vojne spolupracoval s americkými armádnymi zložkami dokumentujúcimi nemecké operačné skúsenosti v priebehu vojny. Zeitzler zomrel v roku 1963 v hornobavorskom Aschau im Chiemgau.


Bitka o Aachen

Context: Záver Americká strana celkovo prišla o asi 5 000 mužov, ktorí boli mŕtvi, nezvestní alebo zranení. Nemecká strana mala tiež asi 5 000 mŕtvych a 5 600 zajatých.


Kurská bitka

Context: Nasadené vojská  Nemecké prípravy Na pomerne malom úseku frontu bolo sústredených viac než 50 divízií Wehrmachtu a Waffen-SS, ktoré zahrnovali vyše 2 400 tankov a 800 samohybných diel a stíhačov tankov. Bolo to viac než 70 % všetkých nasadených tankov na východnom fronte a celkovo asi 46 % všetkej obrnenej techniky, ktorou v tom čase nacistické Nemecko disponovalo. K dispozícii bolo 900 000 mužov, 10 000 diel a 2050 lietadiel, čo predstavovalo asi 70 % sily Luftwaffe na celom fronte. Nacistické Nemecko do boja nasadilo to najlepšie čo mohli jeho ozbrojené sily ponúknuť. Na front prišlo aj okolo 330 nových tankov Panther. Útok zo severu spadal pod velenie nemeckej skupiny armád Stred pod velením G. H. von Kluge a útok z juhu podliehal pod velenie skupiny armád Juh vedenej Erichom von Mansteinom. Na severe medzi Trosnou a Krasnou Slobodkou útočili jednotky 9. armády Walthera Modela skladajúce sa z 3 obrnených a jedného pechotného zboru, ktoré mali k dispozícii menšiu časť – dovedna okolo 890 tankov. Išlo o XXIII. tankový zbor J. Frießnera, XLI. tankový zbor J. Harpeho, XLVII. tankový zbor J. Lamelsena, XLVI. tankový zbor H. Zorna a XX. zbor R. von Romana. Ľavé krídlo Modelovych vojsk pri Oriole mala kryť 2. tanková armáda. Model tak celkovo disponoval 22 divíziami, ktoré zo vzduchu podporovala časť Luftflotte 6. Jeho plán prieniku dobre opevnenou sovietskou obranou sa spoliehal hlavne na nasadenie pechoty, ženistov a delostrelectva, ktoré malo vytvoriť prielom obrany pre tankové jednotky. Rozhodol tak preto, že nemal k dispozícii dostatok tankov. Na juhu bola hlavnou údernou silou von Mansteinovej skupiny armád Hothova 4. tanková armáda s 902 tankmi a samohybnými delami. Tá sa skladala z LII. zboru E. Otta, XLVII. zboru D. von Choltitza a II. tankového zboru SS P. Haussera. Z juhu v oblasti Belgorodu ich kryla skupina Kempf, ktorej velil W. Kempf. Skupina zahrnovala aj III. tankový zbor H. Breitha, XI. zbor E. Rausa a XLII. zbor F. Mattenklotta. Hrot útoku tu tvorili 5 tankových divízií Wehrmachtu a 4 tankové divízie SS, dovtedy na nemeckej strane nevídaná obrnená sila. Obzvlášť tankové divízie Waffen SS boli nesmierne silné zväzky. Celkovo von Manstein disponoval 22 divíziami a časťou Luftflotte 4. Kvôli nedostatku pechoty sa rozhodol nasadiť na prerazenie sovietskej obrany tankovú formáciu, takzvaný „panzerkeil“ (tankový klin), na ktorého čele postupovali ťažké tanky Tiger na ich krídlach postupne ľahšie Panthery, PzKpfw IV a PzKpfw III spolu s útočnými delami StuG. Nemecké tankové jednotky boli pred bitkou doplnené nielen novými zbraňami, ale aj množstvom nováčikov, pre ktorých boli nasledujúce boje prvou skúškou v boji. Jednotky ale prešli intenzívnym výcvikom, boli dobre zohraté a ich morálka bola na vysokej úrovni, podobne ako u ich protivníka. Sovietske prípravy Nemecké samohybné húfnice Wespe, pri Prochorovke. Na Nemcov čakali jednotky Červenej armády o sile asi 75 divízií s 1 300 000 mužmi, ktoré v oblasti disponovali 3 000 tankmi, 20 000 delami a asi 2 400 lietadlami, z ktorých mnohé boli moderné stroje, ktoré sa objavili nad frontom po prvýkrát (napr. La-5FN, či Il-2m3). Pozemné vojská čakali v skvele vybudovanej rozvrstvenej obrane, ktorá mala v dôležitých smeroch hĺbku ôsmich obranných línií a pozície siahali 40 až za front. Ďalšie neobsadené obranné línie sa ťahali asi 160 kilometrov do vnútrozemia, celkovo bolo vykopaných zákopov. Sovietske línie chránili rozsiahle mínové polia s 400 000 ženijnými mínami a inými nástrahami a tisíce protitankových kanónov. Mínové polia a ohniská protitankovej obrany sa navzájom doplňovali. Pechota sa školila pre boj proti nepriateľskej obrnenej technike. Sústredenie delostrelectva a gardových mínometov bolo na sovietskej strane enormné – 155 diel a húfnic kalibru nad na frontu. K tomu disponovali zálohou 1 500 tankov a vyše tisícom kaťuší. Po prvýkrát boli použité ťažké samohybné delá SU-152 či ľahšie SU-85. Na vojnovom úsilí sa významne podieľalo miestne obyvateľstvo, ktoré kopalo zákopy, budovalo obranné postavenia ale aj poľné letiská. Významné bolo maskovanie príprav, budovanie falošných letísk s drevenými maketami lietadiel, ako aj falošných sústredení vojsk s množstvom makiet diel a tankov. Na druhej strane sa kládol dôraz na maskovanie rozsahu skutočných postavení. Nemci síce mohli z leteckých snímok rozoznať rozsiahlu sieť zákopov, no neboli schopní určiť presnú silu obrany. Sovietske vojská v oblasti spadali pod Stredný front generála Konstantina Rokossovského a Voronežský front generála Nikolaja Vatutina. V zálohe navyše čakali vojská Stepného frontu pod Konevovým velením, ktoré tvorili zálohu a viedli boj prevažne v záverečnej fáze bitky. Rokossovského Stredný front bránil severný úsek kurského výbežku s dôrazom na železničnú trať Oriol – Kursk. Prvý sled tvorený piatimi líniami pechotných zákopov bránila 48. armáda I.V. Galanina, 13. armáda N.P. Puchova a 70. armáda P.L. Romanenka. V zálohe sa nachádzala 2. tanková armáda A.G. Rodina a niekoľko menších jednotiek. Najmä 13. armáda, brániaca strategickú železničnú trať bola posilnená veľkým množstvom delostrelectva. Voronežský front generála Vatutina bránil úsek na juhu. Najdôležitejší úsek obrany na ceste k mestu Obojaň bránila 6. gardová armáda I.M. Čisťakova, na jej ľavom krídle sa nachádzala 7. gardová armáda M.S. Šumilova a na pravom 40. armáda K.S. Moskalenka a 38. armáda N.J. Čibisova. V zálohe frontu bola rozmiestnená 1. tanková armáda M.J. Katukova. Čelo výbežku kryla 65. armáda P.I. Batova. Najvyššie velenie v tyle týchto frontov formovalo obrovské zálohy s bojmi ťažko poznamenaných jednotiek, ktoré boli na jar 1943 v dosť zlom stave. Väčšina streleckých divízií Stepného frontu pod Konevovým velením patriacich k 27. armáde S.G. Trofimenka, 53. armáde I.M. Managarova, 57. armáde N.A. Gagena, či ďalším menším jednotkám, mala priemerne len okolo 1500 mužov, čo predstavovalo len 15 % ich pôvodného stavu. Najrýchlejšie boli posilnené gardové jednotky ako bola 5. gardová armáda A.S. Žadova či 5. gardová tanková armáda P.A. Rotmistrova. 4. gardová armáda G.I. Kulika mala plné stavy najmä preto, že predtým nebola nasadená do žiadnych významnejších bojov. Do začiatku bitky bol Stepný front najväčšou zálohou, akú kedy sovietska armáda počas vojny vybudovala. Kvalitatívne zmeny v sovietskej armáde Súbor:Kursk Soviet machineguns.JPG|náhľad|vpravo|Sovietski pešiaci s guľometom M1910 Maxim Jedným z najpodstatnejších faktorov, ktorý začal vystupovať do popredia, hlavne od obdobia medzi Stalingradskou a Kurskou bitkou, bola vzrastajúca úroveň sovietskeho velenia aj na nižších úrovniach. Tá spolu so stúpajúcou palebnou silou jednotiek mala obrovský vplyv na zväčšenie bojaschopnosti a celkovej kvality Červenej armády. Boli okresané operačné právomoci armádnych komisárov, za zásluhy na bojovom poli boli vytvárané elitné gardové jednotky, ktorých ťažko nadobudnuté bojové skúsenosti sa nestrácali doplnkami más nevycvičených nováčikov. Obrovskou pomocou bol tzv. Lend-Lease, zmluva o pôžičke a prenájme s USA, na základe ktorej sovietske jednotky získali mnoho hospodárskeho ako aj vojenského materiálu, lietadiel a veľmi dôležitých nákladných automobilov, ktoré významne zvýšili mobilitu delostrelectva a umožnili vytvorenie veľkých motorizovaných jednotiek. Sovietske vojsko bolo v mnohých ohľadoch rozporuplné. V nasledujúcich bojoch sovietske jednotky mnohokrát ukázali obe stránky ich charakteru. Často ich zaskočili nečakané ťahy nepriateľa, na ktoré neboli pripravené, čo viedlo mnohokrát k dezorganizácii a ústupu. Na druhej strane, mnohokrát tie isté jednotky, ktoré jeden deň utekali pred nepriateľom po dopadoch prvých delostreleckých granátov do svojich postavení, ďalší deň urputne bojovali do posledného dychu. Podľa niektorých názorov boli sovietski vojaci schopní prežiť aj z takých malých prídelov potravín, ktoré by vojaci ostatných západných armád považovali za hladovanie. Tento fakt súvisel jednak s celkovou nenáročnosťou obyvateľov ZSSR, ako aj obrovskými ťažkosťami so zásobovaním. Na začiatku vojny trpela Červená armáda kritickým nedostatkom nižších veliteľov, ktorí by dokázali viesť svojich mužov priamo v boji. To spolu s chybnými rozkazmi najvyššieho velenia spôsobilo rad katastrof v lete 1941 a 1942. Spôsob bojov, ku ktorému okolnosti nakoniec prinútili sovietske velenie, vyústil v to, že životy jednotlivcov boli prakticky bezcenné, napríklad životnosť vojaka streleckej jednoty bola na fronte priemerne len 14 dní. Počas bojov sa však sovietske velenie rýchlo učilo od svojich nepriateľov. Všetky bojové operácie od roku 1943 boli sprevádzané intenzívnym využitím tankových jednotiek, hlavne tankových armád, ktorých budovaniu sa od polovice roku 1942 dávala najväčšia priorita. Počas bitky v Kurskom oblúku, sovietski velitelia stavili na vytrvalosť a húževnatosť svojich vojakov v obrane, ktorú Nemci veľmi podcenili.


Bitka o Berlín

Context: Prípravy na boje 19. marca 1945 Hitler vydal rozkaz známy ako ARLZ-Maßnahmen, na základe ktorého mala armáda a obyvateľstvo ničiť všetky objekty, ktoré by mohol nepriateľ využiť. Rozkaz sa týkal aj domov a priemyslu a nebol v plnej miere aplikovaný, pretože medzi samotnými nacistami vyvolával rozpaky. Jedným z prvých, kto sa proti rozkazu postavili bol nemecký minister zbrojenia Albert Speer. Východný front od januára do mája 1945 V apríli 1945 zaujala nemecká skupina armád Visla pod vedením generála Heinriciho spolu s niektorými jednotkami skupiny armád Stred obranné pozície pozdĺž rieky Odry. Nacistické Nemecko, ktoré v tej dobe postrádalo bojaschopných mužov do obrany oblasti intenzívne mobilizovalo aj jednotky Volkssturmu (domobrany) a Hitlerjugend. V jednotkách domobrany slúžili najmä starší muži, zatiaľ čo v Hitlerjugend prevažne mladí chlapci, mnohí vo veku 12 – 13 rokov. Hitler pri obrane oblasti disponoval 85 divíziami a radom menších jednotiek o sile asi 750 000 až milión mužov a chlapcov, s asi 500 tankmi a 1 000 samohybnými delami , 10 400 delami a mínometmi a približne 3300 lietadlami. Nemeckú obranu na najkratších prístupových cestách k Berlínu zabezpečovala 9. armáda. Jeho predstavy o možnosti obrany však boli čisto iluzórne. Stále veril, že pri týchto bojoch dôjde k zastaveniu sovietskeho postupu kvôli roztržke medzi Spojencami, a že Berlín obsadia anglo-americké vojská, ktoré sa po kapitulácií Modelovej armády v Porúrii zastavili zhruba od Berlína. Pre neustále nezhody s náčelníkom svojho generálneho štábu, ktorý navrhoval začať rokovať o mieri odvolal Heinza Guderiana a pokračoval v riadení operácií zo svojho bunkra, pod ríšskym kanclérstvom v Berlíne. Hitlerove nádeje na zlepšenie vojenskej situácie Tretej ríše sa však nesplnili. Sovietsky zväz sa rozhodol do predpokladanej poslednej bitky nasadiť zvyšok svojich síl. Sovietske ozbrojené sily totiž koncom vojny začali pociťovať nedostatok ľudských rezerv. Vojenské jednotky pred bitkou boli doplnené materiálom, zbraňami a predovšetkým obrnenou technikou, oproti predošlým operáciám však boli doplnky živej sily malé. 9. apríla sa po ťažkých bojoch vzdal Königsberg vo Východnom Prusku. Rokossovského 2. bieloruský front tak mohol uvoľniť väčšinu svojich síl a začal sa urýchlene presúvať na západ k rieke Odre Počas prvých dvoch aprílových týždňov jednotky 1. bieloruského frontu maršala Žukova uskutočnili presun veľkej časti svojich síl, jeden z najväčších a najrýchlejších presunov obrovského množstva ľudí a techniky v druhej svetovej vojne, keď sa z oblasti od Frankfurtu a Baltského mora, kde uvoľnili pozície pre prisúvajúci sa 2. bieloruský front presunuli na juh pred Seelowské výšiny, odkiaľ mali útočiť cez Odru priamo na západ smerom na Berlín. Niektorým nemeckým jednotkám sa pri tomto sovietskom presune podarilo uniknúť dierami vo frontovej línii, išlo najmä o zvyšky obkľúčenej 2. armády generála Dietricha von Sauckena z Gdanska do delty rieky Visly. Južnejšie sa 1. ukrajinský front maršala Koneva presunul z Horného Sliezska do oblasti Nisy. Jeho úlohou bolo preniknúť z juhovýchodu cez Odru a Nisu a v prípade dostatočne rýchleho postupu obchvátiť Berlín z juhozápadu. Podobnú úlohu zverilo najvyššie velenie aj 2. bieloruskému frontu maršala Rokossovského, ktorý mal útočiť na Žukovovom pravom krídle a obchvátiť Berlín zo severozápadu. Celkovo tieto sovietske vojská sčítali 2 062 200 vojakov, 41 000 diel, raketometov a mínometov, 6 250 tankov a samohybných diel a tiež okolo 7 500 lietadiel.