Fundação Iberê Camargo

Context: Dispozícia Z hľadiska dispozície je objekt rozdelený na viacero celkov. Podzemné podlažie je určené pre parkovanie (100 parkovacích státí). Taktiež sa tu nachádzajú skladové priestory, technické priestory, viacúčelová sála pre 135 osôb a priestory dokumentačného centra. Na prízemí sa nachádza niekoľko prevádzok : dokumentačné centrum (náväznosť na podzemné parkovanie), kaviareň a obchodík(prístupná aj z podzemných garáží), a najdôležitejšia časť – výstavné priestory (hlavný vstup z 1np). Ďalšie podlažia sú určené len na galerijné účely. Jednotlivé prevádzky sú navzájom nezávislé a súčasne sa vhodne doplňujú. Vstup : Ku galérii sa dostávajú návštevníci úzkou cestou ktorá vedie popri skupine jednopodlažných objektov, v ktorých sa nachádzajú doplnkové služby ako kaviareň, papiernictvo a ateliéry. Dlhé priečelie je prerušované malými zapustenými dvormi a svojim jemným rytmom vás priťahuje bližšie ku galerií. Celá hmotovo priestorová koncepcia je navrhnutá tak aby ste boli navádzaný k hlavnému vstupu , kde sa naskytne neopakovateľný pohľad smerom hore pomedzi prstence ochôdzí. Vnútorné átrium : Vnútorné átrium je monumentálny priestor cez štyri podlažia. Tvarovanie stien, rámp a plných zábradlí vytvára zaujímavú hru svetlých a tmavých plôch, ktorá je ešte umocnená bielou farbou omietky. Na každom kroku sa človeku naskytne nový pohľad. Priestorová koncepcia výchadza z dvoch princípov : ortogonálne výstavné priestory a zakrivené rampy . Použité materiály sú biela omietka stien a stropov a leštená drevená podlaha. Rampy : Tieto tri rampy vychádzajú z hlavnej hmoty budovy a vytvárajú náruč ktorá láka prichádzajúcich návštevníkov. Sú to pomerne tmavé a stiesnené priestory prepájajúce jednotlivé podlažia. To že sú také stiesnené len umocňuje pocit monumentálnosťi pri výstupe z nich do priestoru átria. Výstavné priestory : Galerijné priestory sú koncipované racionálne, aj vzhľadom na to že vystavené diela sú zväčša obrazy, ktoré vyžadujú rovné plochy na zavesenie. Práve tieto ortogonálne priestory sú v kontraste so zakrivenými rampami. Osvetlenie je umelé respektíve tlmené denné cez strešné svetlíky. Mobiliár a zariadenie je minimalistické, čo je nevyhnutné aj z hľadiska funkčného využitia. Povrchové úpravy sú totožné s ostatnými priestormi – biela omietka (neutrálny podklad pre výtvarné diela) a leštená drevená podlaha.


Artúr Szalatnai-Slatinský

Context: Realizované práce  Piešťany: Sanatóriá Rozner, International, Vila Astoria a Hotel Pavla Trenčianske Teplice: Termálne kúpalisko Sina, Hudobný pavilón, Liečebný dom Esplanade Bánovce nad Bebravou: Pošta, dom lekára Dr. Ondreičku Martin, Šala, Komárno: domy lekárov Topoľčany: Finančné úrady Bratislava: Ortodoxná synagóga, Sanatórium Caritas, Bytový dom K. Kempného, Penzió Grunhut (neskôr Perugia), Nárožný obytný dom V. Kohna, Frosygov dom, Rodinný dom na svahu Uhrovec: Pamätník SNP na Jankovom Vŕšku Diviaky: rekonštrukcia renesančného kaštieľa Trnava: Synagóga a pamätník obetiam holokaustu Piešťany, Skalica, Krompachy, Prievidza, Poprad, Zvolen: regulačné plány miest


Dom umenia Piešťany

Context: Súčasnosť Dom umenia v súčasnosti organizuje koncerty počas sezóny a je jedným z hlavných spoluusporiadateľov medzinárodného Piešťanského festivalu, ktorý prebieha každoročne počas letných mesiacov už od roku 1955. Dom umenia Piešťany je však nielen dejiskom koncertného života, ale aj ďalších rozmanitých kultúrno-spoločenských aktivít: divadla, filmu, televíznych show, kongresov, výstav a pod. Okrem toho je mnohonásobne overeným ideálnym priestorom na organizovanie pracovných sústredení umeleckých telies (Mládežnícky orchester Gustava Mahlera, Bundesjugendorchester – SRN), majstrovských kurzov pre veľký počet účastníkov a rôznych kongresov a sympózií. Vybavenie modernou divadelnou technikou, svetelným parkom, kvalitným koncertným krídlom i koncertným organom, veľkým javiskom i hľadiskom, baletnou sálou, modernými šatňami a najmä odborným a nadšeným personálom dodáva Domu umenia všetky predpoklady na úspešné prevádzkovanie tohto kultúrno-spoločenského centra. Pobyt v ňom – krátko- či dlhodobo – čoskoro presvedčí všetkých užívateľov i návštevníkov o kvalite prostredia, okolia i poskytovaných služieb. Panoráma z exteriéru Domu Umenia . V roku 2014 prešiel Dom umenia do vlastníctva Umeleckého súboru Lúčnica, predtým bol tiež súčasťou Slovenskej filharmónie. V roku 2019 požiadala skupina architektov a aktivistov z hnutia Čierne diery o zapísanie Domu umenia medzi národné kultúrne pamiatky Slovenskej republiky. V roku 2020 Pamiatková komisia schválila podnet, takže už nič nebráni zápisu Domu umenia medzi národné kultúrne pamiatky.


8. Medzinárodný filmový festival Cinematik 2013

Context: O festivale Cinematik každoročne prináša to najlepšie z európskych filmov natočených za posledný rok (2012 až 2013). Divákom sa počas týždňa predstavilo viac ako sto filmov. Premietanie prebiehalo v Dome umenia Piešťany, kine Fontána, kine Klub, v bari ŽiWell a v open-air amfiteátri v parku. Festivalovú porotu v hlavnej súťažnej kategórii tvorilo 17 mladých európskych kritikov, Slovensko zastupoval Daniel Vadocký. Dlhoročná čestná riaditeľka festivalu Božidara Turzonovová sa ročníku nezúčastnila, keďže držala smútok po čerstvom úmrtí svojho manžela Jozefa Adamoviča. Programový riaditeľ bol opäť Tomáš Klenovský, umeleckým Vladimír Štric. Medzi organizátormi boli aj významní slovenskí filmoví kritici ako Peter Konečný z portálu kinema.sk alebo Rastislav Steranka. Medzi najvýznamnejších zahraničných hostí patril britský režisér Ben Wheatley, ktorý si tu prevzal cenu Rešpekt, prišli aj režiséri Dušan Hanák či Dušan Trančík. Priebeh Cinematiku sprevádzali aj iné kultúrne podujatia ako Lidožúr na vážskom ostrove Lido s mnohými koncertami a aktivitami či Balónová fiesta. Takisto sa každoročne konalo tajné premietanie Secret Cinematik , o ktorom sa dozvedeli iba tí ľudia, ktorí sa zapojili cez sms. Tento rok bol premietaný film Zátoka ticha . Otvárací ceremoniál za účasti štátneho tajomníka Ministerstva kultúry SR Ivana Sečíka a primátora mesta Piešťany Rema Cicutta bol spojený s premiérou nového slovenského dokumentu Zamatoví teroristi od režisérskeho tímu Pavol Pekarčík, Ivan Ostrochovský a Peter Kerekes. Interiér kina Fontána, jedného z dejísk festivalu, s logom Cinematiku a pohovkami Tuli.


14. Medzinárodný filmový festival Cinematik 2019

Context: Introduction Súbor:Dom umenia Piestany Cinematik 2018.jpg|thumb|250px|right|Dom umenia vo festivalovej výzdobe, v popredí autobus Bažant Kinematografu . 14. medzinárodný filmový festival Cinematik 2019 sa konal v Piešťanoch v dňoch 10.-15. septembra 2019. Hlavnú cenu pre najlepší európsky film roka získala snímka Favoritka Yorgosa Lanthimosa.


5. Medzinárodný filmový festival Cinematik 2010

Context: Zahajovací večer Slávnostné otvorenie sa konalo 9. septembra večer v piešťanskom Dome Umenia. Celý 5. ročník Cinematiku bol postavený v štýle mafiánskych zvučiek, a tak aj večer sprevádzali scénky v duchu 30. rokov. S prejavmi vystúpili primátor mesta Piešťany Remo Cicutto, všetci traja riaditelia festivalu - Božidara Turzonovová, Tomáš Klenovský a Vladimír Štric a po prvýkrát v histórii festivalu na zahajovanie prišiel aj Minister kultúry SR Daniel Krajcer. Ten si pri prejave dokonca odviazal kravatu: Myslím, že v tejto spoločnosti mladých ľudí si môžeme dať dole kravaty. Po slávnostnom otvorení si diváci mohli hneď aj pozrieť prvú festivalovú snímku, a to český film Kuky sa vracia, ktorý prišiel osobne odprezentovať režisér Jan Svěrák spolu s tvorcom filmovej hudby Michalom Novinskim a plyšovým medvedíkov v životnej veľkosti, Kukym.


7. Medzinárodný filmový festival Cinematik 2012

Context: Slávnostné otvorenie Súbor:Peter Konečný.jpg|thumb|Filmový kritik Peter Konečný, PR manažér festivalu, udeľuje cenu Audience Award . Slávnostné otvorenie festivalu sa konalo v priestoroch Domu Umenia v Piešťanoch v piatok 7. septembra. Zúčastnili sa ho traja riaditelia festivalu - čestná riaditeľka Božidara Turzonovová, umelecký riaditeľ Vladimír Štric a programový riaditeľ Tomáš Klenovský, taktiež štátny tajomník Ministerstva kultúry SR Ivan Sečík. Následne režisérka Iveta Grófová odpremiérovala svoj debutový koprodukčný slovensko-český film Až do mesta Aš .


Context: Záverečný ceremoniál - udeľovanie cien Ceremoniál sa konal v stredu 12. septembra v kine Fontána. Ako prvá bola udelená Cena pre divácky najobľúbenejší film, Audience Award , ktorú, ako prezradil slovenský filmový kritik a šéfredaktor portálu Kinema.sk obdržala koprodukčná dráma Carnage režiséra Romana Polanského. Ako druhú v poradí Cenu Primátora mesta Piešťany Rema Cicutta získal dokument Slovenky Pauly Siskovej o púti do španielskeho mesta Santiago de Compostela ...Myslím, že sa nevrátim taktiež nominovaný v kategórii Cinematik.doc. V súťažnej sekciu Cinematik. doc , zameranej na slovenské dokumenty z roku 2011 a 2012, nakoniec tesne zvíťazil film Zvonky šťastia z pera režisérskej dvojice Marka Šulíka a Jany Bučky. Film hovorí o dvoch rómskych priateľoch obdivujúcich československé popové legendy Karla Gotta a Darinky Rolincovej. Film získal cenu Film Europe Award , ktorú udeľuje spoločnosť Film Europe Media Company. Ako prezradil prezident spoločnosti, Ivan Hronec: „Podporovať a zviditeľňovať mladých šikovných režisérov považujeme za svoju povinnosť, už aj preto, že pomáhame šíreniu kvalitných európskych filmov a kvalitná tvorba zo Slovenska nemôže chýbať.“ O udelení hlavnej ceny rozhodovala aj tento rok medzinárodná porota zložená 17 mladých európskych kritikov. Český filmový kritik Petr Siska oznámil, že hlavnú cenu festivalu Meeting Point Europe Award pre najlepší európsky film roka porota udelila oscarovej francúzskej snímke Umelec režiséra Michela Hazanaviciusa. Súčasťou slávnostného udeľovania cien v stredu 12. septembra bola aj slovenská premiéra digitalizovanej kópie filmu Novej vlny Štefana Uhra Slnko v sieti z roku 1962. Na premiére pri príležitosti 50. výročia od prvého uvedenia sa zúčastnil aj kameraman pôvodného snímku, Stanislav Szomolányi. Na záver Tomáš Klenovský a Vladimír Štric poďakovali divákom za účasť na festivale a všetkých pozvali na 8. ročník. Diváci si v záverečný deň festivalu mali možnosť znovu pozrieť víťazné filmy Zvonky šťastia a Umelec v kine Fontána.


Context: Miesta premietania  Dom Umenia Piešťany Kino Fontána Kino Klub (MsKS) Amfiteáter pod holým nebom, takzvané PN.ky Cinema Cinematik Bar


Varaždinske Toplice

Context: Partnerské mestá  Piešťany, Slovensko


ZooM+

Context: Externé odkazy  Oficiálna stránka festivalu Kategória:Hudobné festivaly na Slovensku Kategória:Kultúra v Trnave


Cinematik

Context: Idea festivalu Cinematik je zameraný na mladých talentovaných tvorcov filmov a dáva si za cieľ predstaviť aktuálnu európsku filmovú tvorbu. Ďalším cieľom festivalu je podpora slovenskej kinematografie. Aj preto vznikla súťažná sekcia celovečerných slovenských dokumentárnych filmov Cinematik.doc. Festival taktiež spoluorganizuje medzinárodný seminár zameraný na vývoj a koprodukovanie dokumentov v Európe. Organizátori propagujú festival v Piešťanoch ako „dovolenku na konci leta“, nakoľko hlavné premietacie sály sa nachádzajú v pokojnom prostredí hlavného piešťanského parku, Sadu Andreja Kmeťa.


Burberry

Context: Burberrymu sa natoľko darilo, že sa rozhodol v roku 1891 otvoriť si vlastný obchodný dom na londýnskom Haymarkete. Táto budova je dodnes hlavným sídlom spoločnosti. O desať rokov na to, britské Ministerstvo obrany, vtedajší War Office, si nechal u Burberryho navrhnúť nové uniformy pre dôstojníkov britskej armády. Burberry tiež obliekli Roalda Amundsena, prvého muža, ktorý v roku 1911 dosiahol južný pól. Amundsen za sebou nechal gabardénový stan od Burberryho, aby informoval kapitána Scotta o úspešnosti jeho výpravy. Burberry vystrojil aj Ernesta Shackletona pri jeho expedícii naprieč Antarktídou v roku 1914.


Fridtjof Nansen

Context: Životopis Fridtjof Nansen bol pôvodným zameraním zoológ a postupne rozšíril svoj záujem aj na oceánografiu, matematiku, astronómiu a ďalšie odbory. Od mladosti sníval o polárnych výskumoch a pripravoval sa na ne predovšetkým vedeckým štúdiom a pravidelným telesným cvičením. Polárna „kariéra“ tohoto muža začala v lete roku 1882, kedy sa dal ako dvadsaťjeden ročný najať na veľrybársku loď, loviacu medzi Špicbergami a Grónskom, aby sa zoznámil s tamojšími ľadovými podmienkami. O niečo neskôr ho zaujal Nordenskjöldov pokus prejsť naprieč Grónskom a zaumienil si, že sám zdolá nekonečnú pustinu ľadového príkrovu ostrova na lyžiach. Napriek tomu že ho mnohí znalci varovali pred dobrodružným podnikom, získal nakoniec finančné prostriedky z Dánska a Nórska a starostlivo výpravu naplánoval a zaistil. V máji 1888 vyrazil spolu s ďalšími tromi Nórmi (jedným bol kapitán Sverdrup) a dvoma Laponcami z východného pobrežia a počas 40 dní zdolali na k západnému pobrežiu pozdĺž 64. rovnobežky. Čelili snehovým búrkam a celé týždne vliekli nákladné sane pri teplote až −50 °C cez terén, dosahujúci niekde výšky aj 2 700 metrov. Museli prezimovať medzi Eskimákmi a do vlasti sa vrátili až v roku 1889. Nansen priviezol výsledky početných meteorologických meraní a oproti doterajším názorom preukázal, že celé grónske vnútrozemie pokrýva ľadový príkrov. Vzápätí po návrate z Grónska začal neúnavný Nór plánovať ďalšiu, oveľa odvážnejšiu výpravu. Tentokrát hodlal dôjsť k severnému pólu, alebo sa mu čo najbližšie priblížiť na špeciálnej lodi, ktorú by (aj zamrznutú k ľadu) unášal morský prúd, smerujúci podľa niektorých zistení od východo-sibírskeho pobrežia cez centrálnu Arktídu k východnému Grónsku – teda „využiť pohyb ľadových krýh ako dopravný prostriedok“ . Fridtjof Nansen pri lodi Fram Roku 1890 sa obrátil so svojou myšlienkou na Nórsku zemepisnú spoločnosť , ale plán mal mnoho odporcov, ktorí pochybovali, či je nejaká loď schopná vydržať tak dlho v ľadovom zajatí. S „najdobrodružnejším programom, aký bol kedy predložený Kráľovskej zemepisnej spoločnosti“ , neuspel ani o dva roky neskôr v Londýne. Nakoniec poskytla väčšinu potrebných prostriedkov nórska vláda a snem a zvyšok „sponzori“ v čele s kráľom Oskarom II. Zakrátko bola skonštruovaná špeciálna 400-tonová loď Fram ( Vpred ) s vystuženým oblým trupom, ktorého tvar zaručoval, že ju strašlivý tlak ker nerozdrví, ale pozdvihne na ľad. Dňa 24. júna 1893 opustila Fram s Nansenom na palube Kristianiu (dnes Oslo) a zamierila do Arktídy. Plávali niekoľko mesiacov na rozbúrenom mori až konečne došli k pevnine, ale ďalej kvôli tvrdému ľadu museli ísť na lyžiach. Potraviny na sto dní ťahali ťažné psy, ale pred nimi ešte bolo cesty do cieľa. Došli asi za 60 dní a museli sa vrátiť späť, čo bolo ešte horšie kvôli nedostatku potravín. V lete 1896 sa všetci vrátili do vlasti od tej doby bol Nansen veľmi uctievaný, nielen obyvateľstvom, ale tiež vládou. Nansen usporiadal ešte niekoľko menších plavieb alebo výprav do nebezpečných terénov a vždy ich zdolal. V roku 1922 Nansen získal Nobelovu cenu za mier a v roku 1930 zomrel.


Roald Jensen

Context: Detstvo Roald Jensen sa narodil a vyrastal v Eidsvågsneset, v mestskej časti Bergenu. Jeho rodičia, architekt Karl Ingolf Jensen a Kirsten Alice Rokne, mali ešte jedného syna, Kjella Jensena. Ten sa taktiež venoval futbalu a za SK Brann odohral v sezóne 1990/91, 33 ligových zápasov. Desaťročný Roald Jensen sa stal členom novovzniknutého futbalového klubu Dynamo. V jednom zápase Dynamo vyhralo 22 – 0, pričom Jensen dal 15 gólov. Bol taktiež členom Nordnæs Bataillon. Hráčom SK Brann sa stal ako 13 ročný. Už v mládežníckych kategóriach vynikal vďaka svojim technickým schopnostiam. V roku 1959 priviedol juniorský tím SK Brann k víťazstvu v národnom pohári. Ich úspech vo finálovom zápase nad tímom Skeid (2 – 0) sledovalo na Brann štadióne 16 000 divákov..


Morten Madsen

Context: Introduction  Morten Madsen ( 16. január 1987, Rødovre, Dánsko) je dánsky hokejista, hrajúci vo švédskej Elitserien za klub MODO Hockey.


Roald Amundsen

Context: Neskoršia činnosť V roku 1918 sa Amundsen vybral na expedíciu s novou loďou Maud , aby preskúmal severovýchodný priechod. Výprava sa neskončila úspešne a považuje sa za omyl. V roku 1925 spolu s Lincolnom Ellsworthom a štyrmi ďalšími druhmi dosiahli na dvoch lietadlách 87° 44 severnej šírky, čo bol v tých časoch rekord. V nasledujúcom roku Amundsen, Ellsworth a taliansky letecký inžinier Umberto Nobile uskutočnili prvý prelet Arktídy vzducholoďou Norge skonštruovanou Nobilem. Opustili Špicbergy 11. mája 1926 a pristáli na Aljaške o dva dni. Amundsen zahynul roku 1928 pri nehode lietadla v Severnom ľadovom oceáne počas záchrannej akcie, keď ďalšia Nobileho vzducholoď Italia havarovala. Amundsenovo telo sa nikdy nenašlo. Po Amundsenovi a jeho súperovi Scottovi nazvali americkú vedeckú stanicu Amundsen – Scott priamo na južnom póle. Nazvali po ňom Amundsenovo more pri pobreží Antarktídy. Obrovský kráter na južnom póle Mesiaca sa po ňom nazýva Amundsenov kráter. Nórske vojenské námorníctvo po ňom nazvalo jednu z bojových lodí - HNoMS Roald Amundsen .


Anders Nielsen

Context: Introduction  Anders Nielsen môže byť: rodné meno Andersa Kjølholma dánsky poľnohospodár, redaktor, politik a Minister poľnohospodárstva, pozri Anders Nielsen (politik) anglický badmintonový hráč, ktorý súťažil na letných olympijských hrách v roku 1992 a vyhral bulharskú medzinárodnú v roku 1995, pozri Anders Nielsen (badminton) dánsky futbalista, ktorý hral v niekoľkých belgických kluboch, pozri Anders Nielsen (futbalista, 1970) dánsky fubalista, ktorý hral v niekoľkých holandských kluboch, pozri Anders Nielsen (futbalista, 1972) dánsky fubalista, pozri Anders Nielsen (futbalista, 1986) dánsky športový olympijský šampión v strelbe, pozri Anders Peter Nielsen výkonný riaditeľ spoločnosti MAN Truck & Bus


Roald Jensen

Context: Reprezentácia Roald Jensen mal 16 rokov, keď po prvýkrát reprezentoval svoju krajinu. Bolo to v roku 1959 v mládežníckom mužstve Nórskej U19. Pozoruhodné je, že v priebehu jedného roku preskočil do mužstva U21, následne do seniorskej reprezentácie. Ako 17. ročný nastúpil za seniorský tím, pričom tri zápasy potreboval, aby vstúpil do povedomia Futbalovej verejnosti. Za Nórsko odohral dovedna 35 zápasov a vsietil 5 gólov, posledný zápas odohral v roku 1971. V súčasnosti, je stále považovaný za jedného z najlepších hráčov v Nórskej futbalovej histórii.


Fridtjof Nansen

Context: Introduction  Fridtjof Wedel-Jarlsberg Nansen (10. október 1861, Store Frøen pri Osle – 13. máj 1930, Lysaker) bol nórsky prieskumník, vedec a diplomat.


Roald Amundsen

Context: Introduction  Roald Engelbregt Gravning Amundsen ( 16. júl 1872, Borge pri Sarpsborgu – † asi 18. jún 1928, pri záchrannej akcii v Severnom ľadovom oceáne) bol nórsky polárny bádateľ. V rokoch 1910 – 1912 viedol antarktickú výpravu, ktorá ako prvá dosiahla južný pól. Amundsen sa narodil v rodine nórskych lodiarov a námorných kapitánov. Na život polárneho bádateľa ho inšpiroval Nansenov prechod Grónskom v roku 1888.


Olaf V.

Context: Zaujímavosti  Na jeho počesť nazval nórsky polárnik Roald Amundsen pri svojej úspešnej výprave na južný pól v roku 1911 pobrežie a vrchy v Antarktíde - Pobrežie princa Olafa a Hory princa Olafa v roku 1961 získal cenu Fridtjofa Nansena za činnosť v prospech utečencov; v roku 1973 bol pri príležitosti svojich 70. narodenín ocenený najvyšším štátnym nórskym vyznamenaním, Medailou za veľké občianske zásluhy jeho vášeň a prínos pre lyžovanie bola v roku 1968 ocenená Medailou Holmenkollen 17. decembra 2005 bol v ankete nórskej televízie NRK vyhlásený za Nóra 20. storočia


Bertel Thorvaldsen

Context: Thorvaldsenov význam Bertel Thorvaldsen patrí k národným hrdinom Dánska. Jeho diela boli niekoľkokrát vydané na známkach, jeho portrét sa objavil na dánskej bankovke z roku 1935.


Socha slobody

Context: Socha je vysoká 46 metrov a váži necelých 205 ton. Spolu so 47-metrovým podstavcom je vrchol fakle vo výške 93 metrov nad zemou. V páse má socha obvod 10,6 metra. Pravá ruka, držiaca fakľu, je dlhá 12,8 metra, len ukazovák je dlhý 2,4 metra. V ľavej ruke drží dosku (tzv. tabula ansulata) s dátumom JULY IV MDCCLXXVI (4. júla 1776, čo je deň deklarácie nezávislosti USA). Pri nohách sochy ležia rozťaté putá, symbolizujúce zrušenie otrokárstva. Jej koruna so siedmimi lúčmi je symbolom slnka žiariaceho ponad sedem morí a sedem kontinentov a podobne ako fakľa znázorňuje osvietenie sveta slobodou.


Socha slobody

Context: Introduction  Socha slobody ( , plným názvom Liberty Enlightening the World – „Sloboda osvetľujúca svet“) stojí v New Yorku v USA na ostrove Liberty Island. Jednotlivé časti samotnej sochy boli zhotovené vo Francúzsku pod vedením sochára Frédérica Auguste Bartholdiho a následne prevezené a v roku 1886 spojené v celok na podstavci v Spojených štátoch amerických.


Socha slobody

Context: Opis Socha je vysoká 93 metrov a váži necelých 205 ton. Spolu so 47-metrovým podstavcom je vrchol fakle vo výške 93 metrov nad zemou. V páse má socha obvod 10,6 metra. Pravá ruka, držiaca fakľu, je dlhá 12,8 metra, len ukazovák je dlhý 2,4 metra. V ľavej ruke drží dosku (tzv. tabula ansulata) s dátumom JULY IV MDCCLXXVI (4. júla 1776, čo je deň deklarácie nezávislosti USA). Pri nohách sochy ležia rozťaté putá, symbolizujúce zrušenie otrokárstva. Jej koruna so siedmimi lúčmi je symbolom slnka žiariaceho ponad sedem morí a sedem kontinentov a podobne ako fakľa znázorňuje osvietenie sveta slobodou. Socha získala svoju charakteristickú zelenkastú farbu až po roku 1900 vplyvom oxidácie. Pôvodne bola vo farbe medi.


Dirké

Context: Odraz v umení Najdramatickejší moment z tohto príbehu zachytáva najväčšie súsošie, ktoré sa zo staroveku zachovalo, Farneský býk z Neapola , vytvorený sochármi Apollóniom a Tauriskom v 1. stor. pred Kr.


Socha slobody

Context: Vznik a dejiny Jednou z pôvodných myšlienok Sochy slobody bolo pripomenutie priateľstva a pomoci, ktorú Francúzsko poskytlo americkým osadníkom v ich boji za nezávislosť od Británie. Iba Francúzsko totiž poslalo do Ameriky svojich vojakov, aby bojovali na strane kolónií. Socha, primárne ako symbol slobody a nezávislosti, mala teda tiež stelesňovať priateľstvo medzi oboma národmi. Sochár Frédéric Auguste Bartholdi začal na projekte pracovať v roku 1876. Ešte predtým navrhol a vytvoril viacero menších modelov. Jednotlivé časti tela vytváral postupne, pričom niektoré z nich boli verejnosti vystavené už pred samotným dokončením sochy. V roku 1880 sa mu podarilo získať služby Gustava Eiffela, ktorý navrhol vnútornú opornú konštrukciu. Jednotlivé dokončené časti tela boli v roku 1885 preplavené do USA na francúzskej lodi. V newyorskom prístave sa potom socha opätovne skladala a napokon bola umiestnená na podstavec, ktorý navrhol americký architekt Richard Morris Hunt. Formálne bola venovaná 28. októbra 1886 na ceremónii za účasti prezidenta USA Grovera Clevelanda. Stojí na ostrove Liberty Island, ktorý sa do roku 1956 volal Bedloe s Island. V Paríži od roku 1889 existuje jej zmenšená kópia, odovzdaná Američanmi, pripomínajúca jej francúzsky pôvod. Časom sa socha stala jedným zo symbolov USA a v roku 1984 bola zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO. Počas storočia, ktoré ubehlo od jej darovania, došlo k jej značnému poškodeniu, medzi rokmi 1984 až 1986 bola zrekonštruovaná aj vďaka verejným zbierkam. Práve pri oslave stého výročia vztýčenia sochy na Liberty Island prisahalo v New Yorku v roku 1986 vtedajšiemu predsedovi Najvyššieho súdu USA Warrenovi E. Burgerovi vernosť Spojeným štátom takmer 300 imigrantov, čím sa stali naturalizovanými Američanmi. Ďalších 25 000 imigrantov bolo pri tejto príležitosti naturalizovaných v ďalších amerických mestách.


Socha bánhidského Turula

Context: Opis Celková výška sochy od nôh po vrch krídel je 20 metrov a 34 centimetrov; rozpätie krídiel je 14 metrov a 38 centimetrov. Zaujímavosťou je, že do dutiny pazúra stredného prsta sa zmestí viac ako 5 litrov vody.


Socha slobody

Context: Galéria Head_of_the_Statue_of_Liberty_on_display_in_a_park_in_Paris.jpg|Vystavená hlava sochy na Svetovej výstave 1867 v Paríži Detroit_Photographic_Company_(0707)_(cropped).jpg|Fotografia sochy približne z roku 1900, vidieť pôvodnú farbu 2016-11_Statue_of_Liberty_02.jpg|Osvetlená socha počas noci Liberty_Island_photo_D_Ramey_Logan.jpg|Pohľad na sochu z diaľky Height comparison of notable statues (vector).svg|Porovnanie sôch postáv (vrátane podstavca): 1. Socha jednoty, 2. Čung-jüan ta-fu, 3. Socha slobody 4. Matka vlasť volá!, 5. Socha Krista Spasiteľa, 6. socha Dávida


Socha slobody

Context: Porovnanie V čase svojho venovania bola Socha slobody druhou najvyššou sochou postavy na svete, vyšší bol len Budha z Le-šanu v Číne. Odvtedy ju výškou predbehlo už niekoľko desiatok sôch postáv. Ak nerátame podstavec, tak napríklad Matka Vlasť volá! na Mamajovej mohyle vo Volgograde meria celkovo 85 metrov. Najvyššia socha postavy na svete vôbec je Socha jednoty , znázorňujúca indického bojovníka za nezávislosť Sardára Vallabhbháího Patéla, stojaca v Gudžaráte, ktorá dosahuje 182 metrov (resp. spolu s podstavcom 240 metrov).


Het Lieverdje

Context: Súčasnosť V súčasnosti je okolo sochy už dlho pokoj. V roku 2012 sa stal menší incident, kedy bola zhodená nákladným autom pri cúvaní, ale nič dramatické sa vtedy neudialo a socha sa o chvíľu znova vrátila na svoje pôvodné mieto. Každý rok si ju pozrie asi 2,5 milióna turistov, ktorí navštívia Amsterdam. Socha "Het Lieverdje" dodnes symbolizuje lásku, mier a slobodu, za ktorú vtedy bojovalo toľko mladých ľudí.


Signatúra (umenie)

Context: Signatúry na sochárskych dielach Signatúry sa pri sochárskych dielach umiestňujú buď na samotnej soche alebo na podstavci. Často sa stáva, že signatúry starogréckych sochárov na podstavcoch dokumentujú sochy, ktoré nie sú uvedené v písomných zdrojoch. Napríklad vďaka signovaným podstavcom zo sôch vieme, že okrem už známym sochám aténski sochári Leóchares a Praxiteles so svojmi rodinami prevádzkovali čulý obchod s portrétnymi sochami. AGMA Base Kleiokrateia 2.jpg|Podstavec sochy Kleiokrateie a ďalšieho člena jej rodiny (?), nesúci podpis Praxitela, cca 360 – 350 pred Kr. Draped woman Louvre Myrina1005-S3637.jpg|Stojaca zahalená žena s podpisom Difilos. Terakotová figúrka, koniec 1. stor. pred Kr. Base with reliefs and inscription, 650-600 BC, Delos, A 728 or 720, 177130.jpg|Báza sochy kúra s nápisomː „Vyrobil a venoval Euthykartides z Naxu", 650 – 600 pred Kr. Base of column, inscription zig-zag, archaic, AM Naxos, MN 6543, 143340.jpg|Mramorový podstavec s nápisom (nápis typu bústrofédon): "Léukarion ma zhotovil ako pomník Theolista", koniec 6. stor. pred Kr. Banská Bystrica - socha drevorubača - F. Gibala.jpg|Signatúra slovenského sochára Františka Gibalu na soche drevorubača v Banskej Bystrici


Rodoský kolos

Context: Zničenie Ďalšie zobrazenie Rodoského kolosa . Rodoský kolos stál len asi 56 rokov. V roku 226 pred Kr. zasiahlo ostrov Rodos silné zemetrasenie. Konštrukcia sochy taký nápor nevydržala a praskla pravdepodobne v mieste kolien, čo malo za následok jej pád na zem. Kolos sa tak stal najkratšie stojacim divom sveta, z ktorého sa nám navyše zachovalo len niekoľko opisov. Ptolemaios III. ponúkol finančnú pomoc na rekonštrukciu sochy, ale delfská veštica Pýtia vydesila svojou veštbou obyvateľov Rodosu, že ak by znovu postavili Heliovu sochu, mohol by sa boh uraziť. Ako zaznamenal gréchy historik, geograf a filozof Strabo vo svojich spisoch, zostali pozostatky sochy cez 800 rokov na miestach, kde pri páde sochy dopadli. V roku 654 po Kr. arabská armáda pod vedením moslimského kalifa Muawiyaha I. obsadila ostrov Rodos a následne predala pozostatky sochy židovskému obchodníkovi z Edessy. Tento obchodník zvyšky sochy ešte viac rozčlenil a bronzové úlomky prepravil na chrbtoch deväťsto tiav do svojej domoviny.


Pamätník Márie Terézie v Prešporku

Context: Snahy o obnovu pamätníka I keď sa na mieste pôvodného pamätníka Márie Terézie vystriedali sochy M. R. Štefánika a štúrovcov, medzi Bratislavčanmi neustali túžby o navrátenie pôvodného pamätníka na toto miesto. Iniciatívy sa chopil Bratislavský okrášľovací spolok, ktorý dokonca dal zhotoviť tretinový čiastočný model pôvodnej sochy a vystavil ho v parčíku na dunajskom nábreží. Súčasne spustil petíciu za návrat pomníka Márie Terézie a súčasné premiestnenie tu stojaceho pamätníka štúrovcov na iné, vhodnejšie miesto.


Areál piety na kóte 748 Háj

Context: Schodisko so súsoším Rady hrobov Nástupové schodisko vedie od vstupných monumentálnych súsoší, ktoré boli vytvorené tepaním a zváraním ich jednotlivých častí. Vľavo je súsošie „Prísaha“ od akademického sochára Miroslava Ksandraa vpravo „Oslobodenie“ od akademického sochára Alfonza Gromu, ktoré tam boli osadené v roku 1961. Na ľavom podstavci súsošia je aj tento nápis v slovenskom jazyku: „Vy drahí, vraciate nám drahú mať. Kľakáme k hrobom, kde už spíte nemí. A šepkáme len: Viečnaja pamiať! Žijúcim mŕtvym v našej rodnej zemi.“ Na pravom podstavci je ten istý text napísaný v jazyku ruskom. Schodisko je lemované bočnými podstavcami s kovovými vencami a po kamenných schodoch vedie návštevníka na plateau celého areálu.


Pamätník Márie Terézie v Prešporku

Context: Odstránenie pamätníka Pamätník nasledujúcich dvadsaťštyri rokov krášlil priestor námestia a tvoril neodmysliteľnú kulisu tejto časti mesta. Celkový výzor dotvárala aj štylizovaná pseudorokoková železná ohrada, ktorá pamätník obkolesovala, spolu s udržiavaným trávnikom a kvetinovou výsadbou. V roku 1918 sa Rakúsko-Uhorsko rozpadlo a na jeho troskách vznikali nové nástupnícke štáty. V rokoch 1920 a 1921 však posledný rakúsky cisár a uhorský kráľ Karol IV. a jemu verní prívrženci podnikli kroky snažiace sa o obnovu monarchie čo mladá Československá republika vnímala ako ohrozenie svojej existencie. V stupňujúcich sa protimaďarských a protiuhorských náladách sa príslušníci československých légií „vrhli“ na sochu Márie Terézie a za asistencie polície ju zničili. Následne bol celý pamätník odstránený. Očitým svedkom tejto udalosti bol známy bratislavský sochár Alojz Rigele. V umelcovom rodinnom archíve sa v rukopisnej podobe nachádza osobné svedectvo, ktorému dal výstižný názov Zbúranie bratislavského pamätníka Márie Terézie v čase 26. – 29. októbra 1921 :


Pamätník Neznámeho vojaka (Sofia)

Context: Súčasnosť Pred pamätníkom sa pravidelne konajú oficiálne oslavy a ceremónie pri príležitosti rôznych sviatkov a podujatí.


Zvolenský hrad (nový)

Context: Poloha Nachádza sa na vyvýšenej terase na južnom konci Námestia SNP. Popri západných a severných hradbách vedú cestné komunikácie, na juhu železničná trať.


Pamätník Márie Terézie v Prešporku

Context: Introduction Súbor:Fadrusz Mária Terézia.jpg|náhľad|Celkový pohľad na pamätník, ktorý takmer štvrťstoročie krášlil priestor vtedajšieho Korunovačného námestia Pamätník Márie Terézie bolo monumentálne mramorové jazdecké súsošie uhorskej kráľovnej Márie Terézie od významného prešporského umelca Jána Fadrusza, ktoré v rokoch 1897 – 1921 stálo na dnešnom Námestí Ľudovíta Štúra v Bratislave.


Námestie slobody (Košice)

Context: Introduction  Námestie slobody je námestie v Košiciach, v mestskej časti Staré Mesto. Je to priestor južne od Dómu svätej Alžbety, ktorý bol pôvodne mestským cintorínom. Po roku 1867 je tento priestor nazývaný Námestie slobody na pamiatku revolúcie z rokov 1848 – 1849. V južnom cípe nájdeme plastiku košického erbu, kedysi tam stáli sochy Štefánika i Gottwalda. Nachádza sa tu Kaplnka sv. Michala a park s fontánou, nižšie nájdeme podzemné múzeum Dolná brána.


Námestie slobody (Bratislava)

Context: Introduction  Námestie slobody je námestie v Bratislave v mestskej časti Staré Mesto. Je to jedno z najznámejších a najväčších námestí v Bratislave. Má rozmery približne 200 x 200 metrov.


Immaculata (Košice)

Context: Poloha Súsošie sa nachádza v severnej časti Hlavnej ulice a Hlavného námestia, z južnej strany je ohraničené parkom s fontánou znamení a Štátnym divadlom. Zo severnej strany zase Čermeľským pôtôčikom.


Námestie slobody (Bratislava)

Context: História V stredoveku sa na mieste súčasného námestia nachádzali vinice. Námestie vzniklo pravdepodobne v 17. storočí, kedy tu bol postavený letný arcibiskupský palác, ktorý v súčasnosti slúži ako Úrad vlády Slovenskej republiky. Námestie bolo neskôr upravené ako trávnik, ktorý bol predelený stromoradím. Stromoradie sa nazývalo Kniežacie alebo Fürstenallee a Hercegfasor . Z výrazu Fürstenallee vzniklo slovo Firšnál . Počas socializmu sa námestie volalo Gottwaldovo námestie na počesť prvého česko-slovenského komunistického prezidenta Klementa Gottwalda (1896 – 1953), ktorý mal od roku 1980 pomník v jednom z rohov námestia. Súsošie (plastika) Klementa Gottwalda obklopeného robotníkmi a robotníčkami mala výšku 6 m. Do roku 1948 námestie bolo najväčším voľným priestorom v meste. V 40. a 50. rokoch 20. storočia tu bol postavený Poštový palác a budovy Slovenskej technickej univerzity (Strojnícka fakulta a Fakulta architektúry), čím sa námestie zo všetkých strán uzavrelo. Voľný priestor zmenil aj na parkovisko, ktoré však bolo málokedy využité. Koncom 70. rokov 20. storočia pripravili v Projektovom ústave kultúry projekt námestia, ktorý ho zmenil na betónové námestie. Kvety aj trávniky sa ocitli v betónových kvetináčoch. Hotové dielo malo mať hodnotu 25 miliónov Kčs. Za účasti generálneho tajomníka ÚV KSČ a prezidenta ČSSR Gustáva Husáka bol 13. novembra 1980 odhalený pamätník a súčasne bolo námestie odovzdané verejnosti do užívania. Nachádza sa tu tiež najväčšia fontána v Bratislave, Družba. Priemer fontány je 45 metrov a v jej strede je 9 metrová kovová plastiky lipového kvetu s hmotnosťou 12 ton. Od roku 2007 bola fontána mimo prevádzky.


Latrunculi

Context: Pravidlá Kamene sa uložia na krajný rad polí dosky v jednom rade oproti súperovým kameňom. Začína hráč s čiernymi kameňmi. Cieľom hry je vyhodiť súperovi všetky kamene z hracej plochy, až kým mu ostane len jeden a to tak, že súperov kameň alebo kamene obkľúči z dvoch náprotivných strán medzi dva svoje kamene alebo v rohu hracej plochy obkľúčením z dvoch vedľajších strán. Kamene sa môžu pohybovať len po líniách a neobmedzene, podobne ako veža v šachu. Za jeden ťah smie hráč urobiť len jeden takýto pohyb. Keď je v hre aj kráľ (zvyčajne má ihlanový tvar na rozlíšenie od ostatných kameňov, ktoré bývajú okrúhle), vyhráva ten hráč, ktorému sa podarí znehybniť kráľa, čo sa dosiahne jeho obkľúčením zo všetkých štyroch strán. Kráľ sa na rozdiel od kameňov nedá vyhodiť, možno len znemožniť jeho pohyb. Inak má rovnaké vlastnosti ako kamene. Kráľ sa na začiatku umiestňuje na jedno na pravé pole z dvoch stredných, rad pred ostatnými kameňmi, ktorých počet sa umiestnením kráľa do hry nemení.


TZAAR

Context: Pravidlá Hracia doska má tvar šesťuholníka, ktorý je rozdelený čiarami na 60 priesečníkov. Na priesečníky hracej dosky sa pokladajú hracie kamene. Každý hráč má k dispozícii 30 kameňov svojej farby, ktoré sa skladajú z troch druhov: 6xTzaar, 9xTzarra, 15xTott. Jeden z hráčov má kamene čiernej farby, druhý hráč má kamene bielej farby. Na začiatku hry sa na hraciu dosku náhodne rozmiestni všetkých 60 kameňov (30 bielych a 30 čiernych). Hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy, pričom každý ťah sa skladá z dvoch častí, z ktorých prvá je povinná a druhá voliteľná. Hru začína biely hráč. Branie súperovho kameňa Hráč presunie svoj kameň po priamej čiare buď na susedný súperov kameň, alebo (keď na hracej doske vzniknú volné miesta) cez ľubovolný počet voľných priesečníkov na súperov kameň hneď za nimi. Tento súperov kameň si vezme a svoj kameň ponechá na jeho mieste. Nie je možné preskakovať kamene. Pri braní nezáleží na druhu kameňov. V priebehu hry vzniknú na doske stĺpce viacerých kameňov rovnakej farby. Stĺpec môže byť braný len stĺpcom, ktorý obsahuje rovnaký alebo väčší počet kameňov. So stĺpcami sa pohybuje rovnakým spôsobom ako s jednotlivými kameňmi, bez ohľadu na počet kameňov v stĺpci. Biely vo svojom prvom ťahu vykonáva len túto časť. Vo všetkých ďalších ťahoch môže hráč vykonať aj druhú časť ťahu. V druhej časti ťahu má hráč 3 možnosti: Vynechať túto časť ťahu. Zajať ďalší súperov kameň alebo stĺpec, rovnakým spôsobom ako v prvej časti. Posilniť svoj kameň alebo stĺpec. Hráč presunie na svoj kameň alebo stĺpec iný svoj kameň alebo stĺpec rovnakým spôsobom ako pri braní súperovho kameňa (t. j. presunie sa na susedný priesečník alebo cez ľubovolný počet voľných priesečníkov). Počet kameňov v stĺpci nie je obmedzený a vytvorený stĺpik sa do konca hry už nerozdelí. V jednom stĺpci môžu byť ľubovolné typy kameňov, ale stĺpec je takého typu, akého typu je kameň na vrchu stĺpca. Hra končí jedným z dvoch spôsobov: Jeden z hráčov príde o všetky kamene jedného typu na doske (to nastane aj vtedy, keď na doske kamene tohoto typu má len vo vnútri stĺpikov). Tento hráč prehral. Hráč, ktorý je na ťahu, nemôže v prvej časti ťahu zajať žiadny súperov kameň. Tento hráč prehral.


Y (hra)

Context: Pravidlá Hracia doska má tvar trojuholníka a obsahuje polia v tvare šesťuholníka. Existujú rôzne varianty hracích dosiek s rôznym počtom polí. Na doske s menším počtom polí je hra zameraná viac na taktiku, na doskách s väčším počtom polí je hra zameraná viac na stratégiu. Každý z hráčov má k dispozícii hracie kamene svojej farby (čierne a biele). Hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy, pričom v každom ťahu umiestni hráč na hraciu dosku jeden kameň svojej farby. Hráč, ktorému sa ako prvému podarí spojiť pomocou kameňov všetky tri strany hracej dosky, sa stáva víťazom. Rohy patria obom stranám hracej dosky, ktoré spájajú.


Kastanety

Context: Hra Pri tradičnom použití má tanečnica pri tanci kastanety navlečené špagátom na palci. Jedna polovica spočíva na dlani. Zvuk, ktorý sprevádza rytmus hudby aj tanca, potom vydáva rýchle klapnutie prstov do druhej polovice. Možno tak docieliť aj dlhšiu séria rýchlo sa opakujúcich úderov. Obyčajne tanečník alebo hudobník používa dva páry kastanet so zvukom mierne odlišnej výšky, v každej ruke má jeden pár. V pravej ruke sa zvyčajne drží pár s vyšším zvukom, zvaný hembra (ženský), v ľavej ruke ruke potom pár s hlbším zvukom, zvaný macho (mužský).


Pentago

Context: Pravidlá Hracia doska je štvorcová a skladá sa z 36 polí tvaru pologule, rozložených v šiestich radách a šiestich stĺpcoch. Hracia doska je rozdelená na štyri menšie dosky s 9 poľami, rozloženými v troch radách a troch stĺpcoch. Hracie kamene sú bielej a čiernej farby v tvare gule. Hráči striedavo ukladajú hracie kamene svojej farby na hraciu dosku, pričom po každom položení svojho kameňa musí hráč otočiť menšiu hraciu dosku, na ktorú svoj kameň položil, o 90 stupňov ľubovolným smerom. Víťazom je ten z hráčov, ktorému sa ako prvému podarí vytvoriť vertikálnu, horizontálnu, alebo diagonálnu radu piatich kameňov. V prípade, že po zaplnení všetkých polí hracej dosky nevznikne rada piatich kameňov, hra končí remízou.


Go

Context: Introduction Hra go v rozohranej fáze Hracia doska s rozohratou partiou Go je strategická dosková hra pre dvoch hráčov pochádzajúca zo starej Číny medzi rokmi 2000 pred Kr. až 200 pred Kr.. Je veľmi populárna vo východnej Ázii, ale rozširuje sa aj prostredníctvom internetového hrania po celom svete. V Číne sa volá 圍棋 (Pinyin: weiqi , Wade-Giles: Wei-ch i), v Kórei 바둑 baduk a v Japonsku 囲碁 igo , z ktorého sa odvodilo anglické Go z japonského znaku 碁. Hoci pravidlá Go sú veľmi jednoduché, stratégia hry je extrémne komplexná. Go je deterministická strategická hra ako šach, dáma alebo otelo, avšak jej hĺbka prekonáva tieto hry. Veľkou výhodou tejto hry je tiež prepracovaný systém handicapov, ktorý umožňuje hrať partiu s otvoreným koncom aj dvom hráčom s veľmi rozdielnou silou.


Jazdec (šach)

Context: Introduction  Jazdec , hovorovo nazývaný aj kôň , je v šachu jediným kameňom, ktorý môže skákať ponad iné kamene. Pohybuje sa v tvare písmena L a jeho zrkadlových obrazov, dve polia jedným smerom horizontálne alebo vertikálne a jedno pole druhým smerom. Jazdec je najsilnejší v strednej oblasti šachovnice, kde má najväčší manévrovací priestor, kontroluje 8 polí, najslabší je v rohu, kde kontroluje iba dve polia.


Pétanque

Context: Základné polohy Poznáme 3 základné polohy pri hádzaní gúľ a bibu: v podrepe so skrčenými kolenami v stoji Výber polohy závisí od dĺžky a druhu hodu.


Kamerun (hra)

Context: Pravidlá  Hrá sa so šiestimi hracími kockami. Hráči majú vytvoriť nasledujúce druhy figúr: Jednotky, dvojky, trojky, štvorky, päťky a šestky - body získa z násobku počtu kociek na ktorých padlo príslušné číslo dvojice - 3 x po dve čísla, body za súčet všetkých čísel trojice - 2 x po tri čísla, body za súčet všetkých čísel štvorice - štyri rovnaké čísla, body za súčet rovnakých čísel pätice - päť rovnakých čísel, body za súčet rovnakých čísel postupka - čísla od 1 do 6, 21 bodov kamerun - pyramída tri najväčšie čísla, dve menšie čísla, jedno najmenšie číslo: napr. 666,55,4, body za súčet všetkých čísel generál - šesť rovnakých čísel, body za súčet všetkých čísel V každom ťahu má hráč tri hody, ak vytvorí niektorú z figúr, ušetrené hody si pripíše pod čiaru, v niektorom z ďalších ťahov môže hádzať navyše Hra končí v kole, v ktorom jeden z hráčov získal už všetky druhy figúr. Vyhráva hráč, ktorý má najväčší súčet bodov Existujú tri subvarianty hry: Povinná: hráč postupuje od jednotiek cez dvojky až po generála. Polopovinná: hráč po prvom hode oznámi, akú figúru chce vytvoriť. Voľná: hráč až po poslednom hode oznámi, kam chce dosiahnutý výsledok zapísať Hráči môžu hrať aj trojboj, v ktorom postupne odohrajú všetky varianty hry. Hráči môžu byť dohodnutí, že ušetrené hody sa premieňajú na body a nie na hody navyše. Kategória:Hry s hracími kockami


PÜNCT

Context: Pravidlá Hracia doska má tvar šesťuholníka o dĺžke strany 9 polí (v rohoch šesťuholníka polia niesu). 19 polí v centrálnom šesťuholníku, o dĺžke strany 3 polia, sú vyfarbené. Každý z hráčov má k dispozícii 18 hracích kameňov o veľkosti troch polí. Tieto sa skladajú z troch druhov: 6 rovných, 6 uhlových a 6 trojuholníkových kameňov. Na každom kameni je jedno políčko vyfarbené. Toto políčko sa nazýva PÜNCT. Ku každej farbe je jeden PÜNCT žetón. Hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy, pričom hru začína biely. Hráč má vo svojom ťahu dve možnosti: Položenie kameňa Presunutie kameňa Položenie kameňa Hráč položí na dosku jeden zo svojich kameňov tak, aby ležal všetkými tromi bodmi na prázdnych poliach. Prvý hráč v prvom ťahu nesmie položiť kameň na centrálny šesťuholník. V ďalších ťahoch môžu hráči pokladať kamene na centrálny šesťuholník bez obmedzenia. Presunutie kameňa Hráč presunie a otočí jeden zo svojich kameňov, ktorý už leží na doske na ľubovolné miesto tak, aby ležal všetkými tromi bodmi na poliach a aby jeho PÜNCT ležal v priamej rade políčok od miesta, kde ležal pred tým. Pre lepší prehľad hráč môže dočasne položiť svoj PÜNCT žetón na miesto, kde ležal PÜNCT presúvaného kameňa, a potom sa rozhodnúť, ako kameň presunie a otočí. Po vykonaní ťahu ho však musí odstrániť. Žetón nemá inú než túto pomocnú funkciu. Je povolené presunúť kameň na iné kamene, ktoré už ležia na doske. V takomto prípade musia všetky tri kolečka ležať v rovnakej výške (t. j. kmeň bude stále ležať na doske vodorovne) a PÜNCT presúvaného kameňa musí ležať na kameni rovnakej farby. Priamy a uhlový kameň môžu vytvoriť mostík nad ostatnými kameňmi: krajné body kameňa ležia v rovnakej výške, ale pod prostredným bodom je menej kameňov (alebo žiadny). Trojuholníkový kameň nemôže vytvoriť mostík. Je zakázané presunúť kameň, na ktorom leží iný kameň (aj kameň, ktorý sa nachádza pod mostíkom). Koniec hry Hra končí vo chvíli, keď niektorý hráč vytvorí zo svojich kameňov súvislú cestu medzi dvoma protiľahlými okrajmi hracej dosky. Na výške umiestnenia kameňov v tejto ceste nezáleží. Tento hráč sa stáva víťazom. Pokiaľ oba hráči položili na dosku všetky svoje kamene, ale žiadny nevytvoril takúto cestu, hra končí remízou.


Námestie svätého Františka

Context: Introduction Súbor:Kostol svätého Františka z Assisi (Karlova Ves) II.jpg|náhľad|Kostol svätého Františka z Assisi (pohľad z boku) Námestie svätého Františka sa nachádza v Bratislave, v mestskej časti Karlova Ves. Bolo otvorené v roku 2004. Má tvar kruhu, ktorý sa smerom k ceste Karloveská voľne roztvára a jeho centrum tvorí večer podsvietená fontána, pravidelne meniaca farbu podsvietenia a intenzitu prúdu vody. Z nej pokračuje pramienok vody stredom námestia smerom ku Karloveskej. Námestie je popretkávané sieťou vlnitých cestičiek, ktoré vytvárajú architektonicky zaujímavý dojem. Medzi cestami rastie udržiavaná tráva a miestami vysadené nízke kríky. Zopár vyšších ihličnanov rastie len pri ceste, pretože pod zvyškom námestia sú podzemné garáže.


Konštantínov oblúk

Context: Pozri aj  Víťazný oblúk Koloseum


Civitavecchia

Context: Pamiatky  Katedrála svätého Františka


Pomník svätého Václava

Context: Spoločenský a historický význam Socha sv. Václava je nielen urbanisticky významnou dominantou mesta - je tiež jeho prirodzeným stredom, ktorý je obľúbený nielen jeho obyvateľmi ako najčastejšie miesto stretnutia ľudí, a to ako rýdzo súkromným (neformálne si dávajú zraz pod ocasem , pod koňom), ako aj tým, ktoré sú určené k hromadným manifestáciám najrôznejšieho druhu. V priestore pred súsoším prebiehajú často verejné demonštrácie najrôznejších spoločenských a politických hnutí či aktivít. 28. októbra 1918 bola pri pomníku v 11. hod. dopoludnia vyhlásená Československá republika. 16. januára 1969 sa v blízkosti pomníka na protest proti sovietskej okupácii upálil Jan Palach. Sochár David Černý vytvoril parodickú parafrázu sochy, ktorá visí v Lucerne.


Pomník Sándora Petőfiho

Context: Architektúra pomníka Na základnom podstavci pomníka je umiestnený druhý, rozlohovo menší podstavec, na ňom je postavená vzpriamená socha básnika v nadživotnej veľkosti. Básnik drží v ľavej ruke šabľu. Po spisovateľovej pravici stojí na základnom podstavci socha múzy, tvárou je otočená k básnikovi a v ľavej ruke drží palmovú ratolesť, ktorá sa vinie poza básnikov chrbát. Pomník je vyrobený z bieleho mramoru.


Socha Svätopluka na Bratislavskom hrade

Context: Opis Socha odliata z bronzu je spolu so žulovým podstavcom vysoká 7,8 metra. Na podstavci je plaketa s nápisom Svätopluk a označenie Kráľ starých Slovákov . Na podstavci je tiež citovaný začiatok textu buly Industriae tuae pápeža Jána VIII., ktorú Svätoplukovi poslal v roku 880.


Oltár Nebies

Context: Sieň modlitieb Je 31 metrov vysoká, stojí na vysokom trojstupňovom mramorovom podstavci kruhového pôdorysu, má tri tmavomodré strechy nad sebou a bola postavená v rovnakej dobe ako cisársky palác, v roku 1421.


Sochárske dielo

Context: Introduction Súbor:Michelangelos David.jpg|thumb|Michelangelova socha Dávida Sochárske dielo alebo socha je hmotné trojrozmerné dielo, ktoré je výtvorom cielenej činnosti umelca (nazývaného sochár ). Delenie 1: skulptúra plastika kovotepecké dielo Delenie 2: socha v užšom zmysle : figúra busta jazdecká socha reliéf medaila sochársky objekt


Federal Hall

Context: Pozri aj  Prísaha prezidenta Spojených štátov amerických Ústava Spojených štátov amerických Kongres Spojených štátov Zoznam prezidentov USA


Vlajka Spojených štátov

Context: Pozri aj  Spojené štáty Zoznam vlajok štátov Spojených štátov Sľub vernosti Hymna Spojených štátov Štátny znak Spojených štátov


80. roky 18. storočia

Context: Udalosti  19. október 1781 – kapitulácia britských vojsk v Yorktowne (vzdali sa Američanom a Francúzom). Koniec bojov o americkú nezávislosť (Versaillský mier) 1783 – koniec americkej vojny o nezávislosť (parížska mierová zmluva) 17. september 1787 – bola vo Philadelphii prijatá Ústava Spojených štátov 7. december 1787 – Delaware ratifikoval ústavu a stal sa 1. štátom USA 12. december 1787 – Pensylvánia sa stala 2. štátom USA 18. december 1787 – New Jersey sa stal 3. štátom USA 1787 – ustanovenie bernolákovčiny ako celonárodného spisovného jazyka na základe kultúrnej západoslovenčiny 2. január 1788 – Georgia sa stala 4. štátom USA 9. január 1788 – Connecticut sa stal 5. štátom USA 6. február 1788 – Massachusetts sa stal 6. štátom USA 28. apríl 1788 – Maryland sa stal 7. štátom USA 23. máj 1788 – Južná Karolína sa stala 8. štátom USA 21. jún 1788 – New Hampshire sa stal 9. štátom USA 25. jún 1788 – Virgínia sa stala 10. štátom USA 26. jún 1788 – New York sa stal 11. štátom USA 14. júl 1789 – Veľká francúzska revolúcia, bola dobytá Bastila v Paríži 21. november 1789 – Severná Karolína sa stala 12. štátom USA.


Hlavné mestá štátov USA

Context: Hlavné mestá  Spojené štáty americké 32px Washington, D.C. sa stal v roku 1800 hlavným mestom USA. Od roku 1774 do 1800, sídlil kongres vo viacerých mestách: Prvý Kontinentálny kongres (First Continental Congress) Philadelphia (Pensylvánia): 5. september 1774 až 24. október 1774. Druhý Kontinentálny kongres (Second Continental Congress) Philadelphia (Pensylvánia): 10. máj 1775 až 12. december 1776 Baltimore Maryland: 20. december 1776 až 27. február 1777 Philadelphia (Pensylvánia): 4. marec 1777 až 8. september 1777 Lancaster (Pensylvánia): 27. september 1777 (jeden deň) York (Pensylvánia): 30. september 1777 až 27. jún 1778 Philadelphia (Pensylvánia): 2. júl 1778 až 1. marec 1781 Články konfederácie Philadelphia (Pensylvánia): 1. marec 1781 až 21. jún 1783 Princeton (New Jersey): 30. júna 1783 až 4. november 1783 Annapolis (Maryland): 26. november 1783 až 19. august 1784 Trenton (New Jersey): 1. november 1784 až 24. december 1784 New York (New York): 11. január 1785 až jeseň 1788 Ústava New York (New York): 4. marec 1789 až 12. august 1790 Philadelphia (Pensylvánia): 6. december 1790 až 14. máj 1800 Washington, D.C.: 17. november 1800 dodnes Leesburg (Virgínia): september 1814 – Keď bol Washington vydrancovaný britskými vojskami počas vojny v roku 1812 a vláda aj so záznamami a dokumentmi, včítane ústavy a vyhlásením nezávislosti, utiekla do neďalekého Leesburgu. Konfederované štáty americké (Confederate States of America) 32px Konfederované štáty americké mali tri hlavné mestá počas svojej existencie. Montgomery (Alabama) 4. február 1861 – 29. máj 1861 Richmond (Virgínia) 6. máj 1861 (otvorený) – 3. apríl 1865 Danville (Virgínia) 3. apríl 1865 – 10. apríl 1865 Republika Texas 32px Pred pripojením k USA sa Texas nazýval Texaská republika (Republic of Texas). Počas svojej samostatnej histórie mal Texas sedem hlavných miest: Washington on the Brazos 1836 Harrisburg 1836 Galveston 1836 Velasco 1836 Columbia 1836 Houston 1837 – 1839 Austin 1839 – 1845 Kráľovstvo a Republika Havaj 32px Pred tým, ako sa Havaj stalo teritóriom USA v 1898, Havaj bol nezávislým štátom, kráľovstvom (Kingdom of Hawai) a republikou (Republic of Hawai). Mal dve hlavné mestá: Lahaina 1820 – 1845 (Havajské kráľovstvo) Honolulu 1845 – 1894 (kráľovstvo); 1894 – 1898 (Havajská republika)


1787

Context: Udalosti  17. september – bola vo Philadelphii prijatá Ústava Spojených štátov 7. december – Delaware ratifikoval ústavu a stal sa prvým štátom USA 12. december – Pensylvánia sa stala druhým štátom USA 18. december – New Jersey sa stal tretím štátom USA ustanovenie bernolákovčiny ako celonárodného spisovného jazyka na základe kultúrnej západoslovenčiny


Zoznam pečatí štátov Spojených štátov amerických

Context: Pozri aj  Spojené štáty americké Štátny znak Spojených štátov Vlajka Spojených štátov Zoznam vlajok štátov Spojených štátov


Hartford (Connecticut)

Context: Pozri aj  Hlavné mestá štátov USA


Phoenix (Arizona)

Context: Pozri aj  Hlavné mestá štátov USA


Články Konfederácie

Context: Pozri aj  Dejiny Spojených Štátov Deklarácia nezávislosti Spojených štátov Listina práv Spojených štátov Ústava Spojených štátov


Snemovňa reprezentantov Spojených štátov

Context: Pozri aj  Kongres Spojených štátov Senát Spojených štátov


Deň nezávislosti černochov

Context: Introduction  Deň nezávislosti černochov alebo Juneteenth (oficiálne Juneteenth National Independence Day , tiež označovaný aj ako Jubilee Day , Emancipation Day , Freedom Day a Black Independence Day ) je federálny sviatok v Spojených štátoch, ktorý pripadá na 19. júna a pripomína oslobodenie afroamerických otrokov v dôsledku americkej občianskej vojny. Zároveň ide o oslavu afroamerickej kultúry. Ako federálny sviatok ho 17. júna 2021 vyhlásil prezident Joe Biden zákonom Juneteenth National Independence Day Act . Sviatok má korene v Galvestone v štáte Texas, čo bol posledný štát Konfederácie, kde otrokárstvo ešte pretrvávalo. Tam bol 19. júna 1865 vyhlásený generálny rozkaz č. 3 unijného generála Gordona Grangera, ktorý dal otrokom v Texase slobodu.


Zoznam medzinárodných dní a sviatkov

Context: [[Júl]]  2. júl – Svetový deň UFO 4. júl – Svetový deň proti chovu delfínov v zajatí 5. júl – Deň workoholikov 6. júl – Svetový deň bozkávania 8. júl – Deň videohier, Svetový deň alergií 10. júl – Medzinárodný deň radosti 11. júl – Svetový deň populácie 13. júl – Medzinárodný deň hlavolamov 16. júl – Medzinárodný deň hadov 20. júl – Medzinárodný deň šachu 23. júl – Deň stromu 28. júl – Svetový deň hepatitídy 30. júl – Medzinárodný deň priateľstva


Halloween

Context: Pôvod Halloween je pomenovanie pre predvečer významného sviatku Samhain, ktorý oslavovalo keltské obyvateľstvo Britských ostrovov. Zostal významným sviatkom aj po prieniku kresťanstva na toto územie. Duchovenstvo malo záujem, aby sa pôvodne pohanský sviatok, kde sa slávili rôzne sily, ktoré mali počas tohto sviatku možnosť pôsobiť vo svete ľudí zmenil na oslavu sviatku Všetkých svätých – kde by sa oslavovali všetci známi aj neznámi svätci kresťanskej cirkvi. Pôvodne časť zvykov spojených so sviatkom Samhain prežívala, začala však nadobúdať svetský charakter. Takéto oslavy sa odohrávali v Írsku, Škótsku a severnom Anglicku. Do Spojených štátov Halloween priniesli írski a škótski prisťahovalci, ale až po 1845 – 1846 (Veľký írsky hladomor) sa z neho stala celonárodná udalosť. V súčasnosti ide o sekulárny sviatok s karnevalovým charakterom, ktorý sa počas 90. rokov 20. storočia rýchlo rozšíril do Európy.


Black Friday (nakupovanie)

Context: Introduction  Black Friday ( čierny piatok ) je piatok po Dni vďakyvzdania v Spojených štátoch (vždy štvrtý piatok v novembri). Čierny piatok sa považuje za začiatok predvianočnej nákupnej horúčky. V USA a Kanade väčšina veľkých obchodných reťazcov začína obdobie výpredajov za výrazne znížené ceny. V USA to nie je oficiálny sviatok, ale niektoré jeho štáty majú tzv. "Deň po Dni vďakyvzdania", kedy dávajú voľno štátnym zamestnancom (Arkansas, Kalifornia, Delaware, Florida, Georgia, Illinois, Indiana, Iowa, Kentucky, Maine, Maryland, Michigan, Minnesota, Nebraska, Nevada, New Hampshire, New Jersey, Nové Mexiko, Ohio, Oklahoma, Pensylvánia, Južná Karolína, Texas, Washington a Západná Virgínia). Postupne sa rozrástol na všeobecnú reklamnú akciu zameranú na zľavy.


Deň matiek

Context: Introduction Deň matiek v Nemecku, 1946 Ručne vyrobené darčeky pre mamičku Deň matiek je deň, kedy sa vzdáva úcta matkám a materstvu. Je oslavovaný v rôzne dni na mnohých miestach po celom svete, vychádza z rôznych tradícií, napr. vo Veľkej Británii (štvrtá pôstna nedeľa), inak v arabských krajinách (21. marec) a mnoho ďalších. Na Slovensku sa deň matiek oslavuje druhú májovú nedeľu. V tento deň dávajú deti svojím mamám dary, často vlastnoručne vyrobené. Podobné sviatky po celom svete existovali dávno v histórii, napríklad v starovekom Grécku sa oslavoval sviatok plodnosti a matiek, spojený s uctievaním pohanskej bohyne Rhey = Kybelé, matky bohov. Myšlienka medzinárodných a pravidelných osláv tohto sviatku vznikla v roku 1907 na počesť Anny Reeves Jarvisovej, ktorá bojovala za práva matiek. Prvýkrát bol verejne slávený o rok neskôr. V roku 1914 vyhlásil vtedajší americký prezident Woodrow Wilson prvú oficiálnu oslavu Dňa matiek ako celonárodného sviatku, konajúci sa druhú májovú nedeľu. Tento deň dopĺňa Deň otcov, ktorý oslavuje otca a slávi sa vždy v tretiu júnovú nedeľu.


Národné modlitebné raňajky

Context: Introduction  Národné modlitebné raňajky (ang. National Prayer Breakfast ) je udalosť organizovaná pravidelne vo februári od roku 1953 vo Washingtone konzervatívnou kresťanskou organizáciou Fellowship Foundation . Na raňajkách sa zúčastňuje až 3 000 osobností z celého sveta. Počas raňajok má obyčajne prejav prezident USA.


Deň otcov

Context: Vznik sviatku Tradícia Dňa otcov vznikla v meste Spokane v štáte Washington, už v roku 1910. Američanka Sonora Smart Doddová si chcela uctiť všetkých otcov, ako bol ten jej. Veterán občianskej vojny William Jackson Smart po smrti manželky musel vychovávať šesť detí sám. Sonora vnímala svojho otca ako hrdinu a hneď, ako sa dozvedela, že matky majú svoj sviatok, navrhla, aby podobný mali aj všetci otcovia. Prvá neoficiálna oslava sa konala v deň narodenín Sonorinho otca 19. júna 1910. Popularita sviatku narastala a tretia júnová nedeľa sa postupne stala sviatkom všetkých otcov. V roku 1966 prezident Lyndon Johnson podpísal prezidentské vyhlásenie, v ktorom určil tretiu nedeľu v júni ako oficiálny sviatok Dňa otcov.


Piatok trinásteho

Context: Vplyvy Je to zvláštne, ale existujú pozorovania, ktoré vedú k záverom, že piatok trinásteho je pre niekoho naozaj nešťastný. Psychológovia objavili, že niektorí ľudia majú nehody alebo ochorejú práve v piatok trinásteho. Je to pripisované tomu, že ľudia podvedome cítia úzkosť a obavy z tohto dňa. Inštitút pre zvládanie stresu a fóbií v Asheville (v Severnej Karolíne) odhadol, že Spojené štáty samotné každý piatok trinásteho stratia 800 až 900 miliónov dolárov len preto, že ľudia v ten deň necestujú a nejdú do práce. Tento deň je tiež veľmi známy v motocyklistickej komunite: od roku 1981 sa motocykloví nadšenci a predajcovia zhromažďujú každý piatok trinásteho v kanadskom Port Dover v provincii Ontário. Túto tradíciu začal 13. novembra 1981 Chris Simons a jeho asi 25 priatelia. Počet účastníkov stretnutí postupne rástol až na približne 100 000 ľudí v auguste 2004. Zvyšoval sa aj počet hudobných skupín a predajcov, ktorí sa zúčastňovali týchto stretnutí. V španielsky hovoriacich krajinách je za nešťastný deň považovaný utorok trinásteho (ako aj utorky vo všeobecnosti); hovorí sa En martes, ni te cases ni te embarques (v utorok sa nežeň ani nezačínaj cestu).


Ruský pamätník (Sofia)

Context: Galéria RussianMonument-Sofia004.jpg|celkový pohľad na areál pamätníku z východu RussianMonument-Sofia001.jpg|pohľad na pamätník zo západu RussianMonument-Sofia003.jpg|pohľad na pamätník z juhovýchodu RussianMonument-Sofia005.jpg|pamätná doska na východnej strane pamätníku Sofia-Russian-monument-west-plaque.jpg|doska s nápisom na západnej strane pamätníku Sofia-Russian-monument-east-coa.jpg|ruský erb a vojenský kríž svätého Juraja na východnej strane pamätníku Macedonia Boulevard Sofia Postcard 2.jpg|Ruský pamätník na historickej pohľadnici zo začiatku 20. storočia


Ruský pamätník (Sofia)

Context: Dejiny Pamätník bol postavený v roku 1882. Stavba bola financovaná z darov, ktorými prispeli ľudia z Ruska a celková cena výstavby dosiahla 25 000 bulharských zlatých levov. Slávnostné odhalenie pamätníku sa uskutočnilo 29. júna 1882. Pamätník odhalil bulharský knieža Alexander I. Battenberg. V priebehu druhej svetovej vojny v roku 1944 bol pamätník poškodený v dôsledku bombardovania Sofie, pričom následne bol reštaurovaný. V roku 1955 pamätník získal štatút kultúrnej pamiatky národného významu. V roku 2015 prebehla reštaurácia pamätníku ako aj jeho okolia.


Pomník zavraždeným Židom Európy

Context: Výstavba Pomník je postavený na zvlnenom podklade od 0,5 do 2 stupňov. Na tomto základe architekt paralelne umiestnil presne 2711 betónový kvádrov, rôznych výšok a hrúbok. Hrúbky týchto dutých kvádrov sa pohybujú od 150tich centimetrov vyššie. Výšky sú rozdielne od prízemných kvádrov až po kvádre ktoré dosahujú výšku 4,7 metra. Najťažší kus váži asi 16 ton. Betón je opatrený o špeciálny povrch ktorý vytvára zabezpečenie pred graffitmi. Pomník je tiež obohatený o zeleň, ktorú predstavuje 41 stromov. Zem je dláždená o rozlohe cca a nachádza sa pod úrovňou niektorých susedných ulíc. Uličky ktoré sú vytvorené kvádrami majú šírku 0,95 metra a tak nie je vytvorený priestor pre prirodzený a pohodlný pohyb dvoch osôb vedľa seba. 2711 betónových kvádrov pravdepodobne nemá nijaký symbolický význam. Číslo len vyplýva z rozmerov miesta, ktoré architekt pre pomník vybral. Pomník má tiež podzemné priestory o rozlohe pre veľké múzeum a miesta pre informácie. Skladá sa z výstavnej miestnosti (), prednáškovej miestnosti () a kníhkupectva (). V múzeu sa nachádzajú mená všetkých obetí holokaustu. thumb


Slavín (Bratislava)

Context: Monument Centrálnu časť pamätníka tvorí obradná miestnosť, ktorej súčasťou je aj 39,5 metrov vysoký monument v tvare obelisku. Na jeho vrchole sa nachádza 7-metrová socha sovietskeho vojaka vztyčujúceho vlajku od slovenského sochára Alexandra Trizuljaka. Vstupné kazetové dvere do obradnej siene vykladanej mramorom z vonkajšej strany zdobí bronzový reliéfny súbor R. Pribiša pripomínajúci vojnové útrapy druhej svetovej vojny. Na stenách obradnej miestnosti sú v mramore vyvedené mená slovenských miest a dátum ich oslobodenia Červenou armádou, ako aj epitaf: : Ty, ktorý vchádzaš sem odožen bôľ a súcit : nech kropky tvojich sĺz nezvonia o mohyly : za hrdosť človeka za život ľudstva súci : za tvoju jasnú tvár my smrť sme podstúpili


Frico Motoška

Context: Dielo  pomník M. R. Štefánika, Cleveland, Spojené štáty (1921) pomník J. M. Hurbana, Hlboké (bronzová socha 1929) pomník historika Júliusa Bottu, Revúca (busta 1929) socha M. R. Štefánika, Šurany, 1934, premiestnená do Hlohovca pomník Andreja Sládkoviča, Banská Bystrica-Radvaň (socha 1940) Medailón s podobizňou J. Murgaša (1930)


Pamätník neznámeho protifašistického bojovníka

Context: Vzhľad Pamätník bol slávnostne odhalený v roku 1948 v rámci osláv štvrtého výročia Slovenského národného povstania. Pomník je tvorený pietnou obradnou sieňou, nad ktorou sa vypína jeden symbolický pilier. Sieň je umiestnená centrálne v polkruhu a z troch strán je ohradená železnými mrežami. V tejto obradnej sieni sú umiestnené dve postavy – československého vojaka a partizána s nápisom: Pod nápisom medzi stojacimi figúrami je umiestnený znak Zväzu ľudových protifašistických bojovníkov ( SĽUB ). Znak je tvorený päťcípou hviezdou v ktorej je dlaň zovretá v prísažnom geste s nápisom „ SĽUB “ a mečom s kladivom, ktoré sú umiestnené pod touto dlaňou. V obradnej sieni sa taktiež nachádza aj symbolická tumba, kde je zobrazený československý štátny znak s nápisom: Tento pamätník je zložený z trachytu, andezitu a travertínu a je národnou kultúrnou pamiatkou.


Slavín (Bratislava)

Context: Areál V areáli pamätníka sa nachádzajú ďalšie sochárske diela od mnohých slovenských sochárov 20. storočia, Ladislava Snopeka, Tibora Bártfaya, Jána Kulicha, Jozefa Kostku a Jána Svetlíka. V areáli sa nachádza súsošie Po boji od Jána Kulicha, súsošie Nad hrobom spolubojovníka od Tibora Bártfaya, Súsošie vďaky od Jozefa Kostku a pri vstupe do areálu je reliéf Prísaha na bojovú zástavu od Ladislava Snopka. Slavín je miestom, ktorému sa počas návštevy v socialistickom Československu musela prísť pokloniť každá zahraničná delegácia. V súčasnosti je navštevovaný, často aj neoficiálne, najmä zahraničnými štátnikmi z krajín, ktoré boli súčasťou bývalého Sovietskeho zväzu.


Mohyla generála Milana Rastislava Štefánika

Context: Galéria Pamätník Milanovi Rastislavovi Štefánikovi.jpg Memorial at the Place of an Accident.jpg Nápis na Mohyle.JPG


Pomník Slovenského národného povstania (Štrbské Pleso)

Context: Opis Pomník tvorí podstavec, obložený mramorovými doskami, na ňom stojí bronzová socha partizána so zbraňou, v nadživotnej veľkosti. Po stranách pomníka stoja stožiare na umiestnenie vlajok. Na podstavci je nápis: „Nehynúcej pamiatke hrdinov Slovenského národného povstania 1944“. V dolnej časti pred pomníkom, na zemi, je inštalovaná tabuľka s nápisom: „Ján Rašo 26. IX. 1944Štefan Morávka 14. I. 1945Česť ich pamiatke!“ Autorom sochy je Ladislav Snopek. Socha nesie prvky socialistického realizmu.


Pamätník SNP na Jankovom Vŕšku

Context: Architektonické riešenie pamätníka Pamätník je v tvare obrovského pylónu, vysokého , v pôdoryse päťramennej hviezdy na vrchu ukončený štvorcovou doskou. Pylón vyrastá zo stredu štvorcovej základne, vysokej 2 metre, v ktorej je umiestnené mauzóleum s prsťou z bojísk 2. svetovej vojny. Celý monument je vybudovaný z kameňa a sú v ňom vybudované rôzne ornamenty. Na jej vonkajších stenách sú vysekané nápisy: „Sláva a večná pamäť padlým hrdinom“. Vo vnútri mauzólea nad sarkofágom: „Vášmu odkazu verní zostaneme“. Po bokoch: „Mier bude zachovaný a upevnený, ak ľud vezme vec zachovania mieru do svojich rúk“ (J.V. Stalin). „SNP zostáva nevyčerpateľným žriedlom našej triednej a národnej hrdosti“ (V. Široký).


Socha Svätopluka na Bratislavskom hrade

Context: Introduction Svätopluka na Bratislavskom hrade Socha Svätopluka je nadrozmerná jazdecká bronzová socha zobrazujúca Svätopluka, tretieho panovníka Veľkej Moravy, ktorá sa nachádza na nádvorí Bratislavského hradu. Autorom sochy je Ján Kulich.


Socha Svätej Trojice (Trnava)

Context: Introduction Socha sv. trojice v Trnave. Socha svätej trojice na Trojičnom námestí v Trnave. Podľa tejto sochy je pomenované i námestie. Súsošie bolo postavené v barokovom štýle v roku 1695. Socha bola počas obdobia komunizmu uschovaná a hrozilo jej zničenie. Po roku 1989 bola zreštaurovaná a vystavená na námestí tak, ako to vidno na obrázku.


Hrob neznámeho vojaka (Moskva)

Context: Opis monumentu Vzhľadovo monument vyniká pomerne jednoduchou architektúrou. Ústrednú časť tvorí mramorová doska s bronzovou kompozíciou – vojenská prilba s vavrínovou vetvičkou ležiace na rozvinutej bojovej zástave. Pred doskou sa nachádza bronzová päťramenná hviezda, v ktorej strede horí večný oheň, doplnená nápisom „Tvoje meno je neznáme, Tvoj čin je nesmrteľný“ ( Имя твоё неизвестно, подвиг твой бессмертен ; slová ruského sovietskeho spisovateľa S. V. Michalkova). Vľavo od mohyly sa nachádza stena z červeného kremenca s nápisom: 1941 PADLÝM ZA VLASŤ 1945 (1941 ПАВШИМ ЗА РОДИНУ 1945), vpravo – aleja dvanástich granitových blokov, z ktorých každý je venovaný jednému z miest-hrdinov (na každom z blokov je umiestnený názov mesta). V blokoch je uložená prsť zeme, z toho-ktorého mesta.


Landecká venuša

Context: Opis Táto 4,6 centimetra vysoká soška je torzo (t. j. nemá hlavu). Výnimočnosťou tohto nálezu sú jej netypické, štíhle proporcie, pripomínajúce sošku vytvorenú v štýle kubizmu a aj to, že táto soška bola vytvorená bez hlavy zámerne.


Place Igor-Stravinsky

Context: Dejiny Námestie zaberá priestor bývalého bloku domov kde sa v stredoveku prevádzkovala prostitúcia. Domy boli v rámci hygienických opatrení zbúrané v rokoch 1934 - 1936. 21. novembra 1979 získalo námestie svoje dnešné meno na počesť ruského skladateľa Igora Fiodoroviča Stravinského.


Atentát na chrám svätej Nedele

Context: Pozri aj  Katedrála svätej Nedele


Žeretice

Context: Pamiatky  Socha svätého Jána Nepomuckého Kamenná lávka


Kostol svätého Alexandra Nevského (Kodaň)

Context: Dejiny Chrám bol vybudovaný na prianie ruskej cárovnej Márie Fiodorovny, dcéry dánskeho kráľa Kristiána IX. Stavba sa realizovala v rokoch 1881 až 1883 podľa projektu D.N. Grimma. Posvätený bol 29. augusta 1883. Slúži potrebám pravoslávnych veriacich ruského pôvodu. Pomenovaný je podľa ruského vládcu a svätca z 13. storočia Alexandra Nevského, ktorý zastavil inváziu Švédov a Nemcov na územie Ruska.


Chrám Krista Spasiteľa

Context: Pozri aj  Chrám svätého Spasiteľa


Chrám svätého Alexandra Nevského (Jalta)

Context: História Chrám bol postavený na pamiatku ruského imperátora Alexandra II., ktorého zavraždili nepriatelia Ruského cisárstva v roku 1880 v Sankt Peterburgu. Základný kameň bol položený 1. marca 1890 na desiate výročie krvavého atentátu na Alexandra II. Pri jeho položení bola prítomná aj manželka imperátora Alexandra III. Mária Fiodorovna. Chrám bol posvätený za prítomnosti imperátora Mikuláša II. (Nikolaja II.) a jeho manželky 4. decembra 1902. Je vybudovaný v staroruskom architektonickom štýle. Má päť pozlátených kupol a vyniká bielo-žltou fasádou. Jeho 11 zvonov bolo odliatych v Moskve. V roku 1938 ho komunisti zatvorili a premenili na priestory športového klubu. Počas nemeckej administrácie počas druhej svetovej vojny sa v ňom opäť začali konať pravoslávne bohoslužby. Status chrámu pretrval aj po oslobodení. Súčasnosť Chrám v súčasnosti patrí pod jurisdikciu Ruskej pravoslávnej cirkvi (patriarchát Moskva). Navštevuje ho množstvo turistov a kúpeľných hostí, ktorí vo veľkom množstve prichádzajú do tohto čienomorského prístavného a kúpeľného mesta.


Chrám svätých Petra a Pavla (Karlove Vary)

Context: Architektúra Chrám bol vybudovaný podľa plánov architektov K. Uchtomského a Gustava Wiedermana v klasickom ruskom pravoslávnom štýle, ktorý pripomína sakrálnu pravoslávnu architektúru Moskvy zo 17. storočia. Chrám je vysoký 21 metrov a zvonica dosahuje výšku 40 metrov.


Kristus Spasiteľ (Rio de Janeiro)

Context: Introduction Súbor:Cristo Redentor - Rio de Janeiro, Brasil.jpg|thumb|right|Socha Krista Spasiteľa nad Rio de Janeirom. Kristus Spasiteľ alebo Kristus Vykupiteľ (po portugalsky: O Cristo Redentor ) je socha Ježiša Krista postavená v roku 1931 v Brazílii nad mestom Rio de Janeiro. Je umiestnená na 700 metrov vysokom pahorku Corcovado, jej výška je 30 metrov a podstavec pod ňou meria 8 metrov. Zobrazuje Krista s roztiahnutými rukami, akoby objímal mesto. Toto gesto malo vyjadrovať súcit a radosť z nezávislosti. Myšlienka vytvoriť sochu sa zrodila v roku 1922, keď Brazília oslavovala 100.výročie nezávislosti. U Brazílčanov mala myšlienka úspech, začali sa organizovať zbierky pre získanie finančných príspevkov na sochu a o necelých 15 rokov bola ich idea naplnená. Na vrchol pahorku vedie železnica postavená v roku 1885, ktorá končí 40 m pod sochou. Pod sochou sa nachádza terasa, z ktorej je krásny výhľad na centrum Ria de Janeira, pláže Copacabana, Ipanema, či Cukrovú Homoľu. Celá socha váži 1.145 ton.


Socha jednoty

Context: Introduction Socha jednoty Socha jednoty je socha bojovníka za nezávislosť Indie Sardára Vallabhbháího Patéla (1875 – 1950) v okrese Narmada v indickom Gudžaráte. V súčasnej dobe drží rekord pre najvyššiu sochu na svete s výškou 182 metrov. Vallabhbháí Patél bol jedným z najvýznamnejších lídrov indického hnutia za nezávislosť a prvý podpredseda vlády Indie. Socha je na riečnom ostrove s výhľadom na priehradu Narmada pri Rajpiple, 100 kilometrov juhovýchodne od mesta Vadodara. Pamätník a jeho okolie zaberajú viac ako 2 hektáre a sú obklopené umelým jazerom s rozlohou . Socha bola postavená spoločnosťou Larsen & Toubro, ktorá v októbri 2014 podpísala zmluvu na projektovanie, výstavbu a údržbu v hodnote 420 miliónov amerických dolárov. Stavba sochy sa začala 31. októbra 2014 a ukončila sa v polovici októbra 2018. Sochu navrhol indický sochár Ram V. Sutar. Celková výška konštrukcie od jej základne je 240 metrov, so základňou výšky 58 metrov, pričom samotná výška sochy je 182 metrov. Je konštruovaná oceľovým rámom, spevneným cementovým betónom, a bronzovým obkladom. Stavba sochy si vyžiadala 75 000 kubických metrov betónu, 5 700 ton oceľovej konštrukcie, 22 500 ton bronzových listov. Socha bola dokončená za 33 mesiacov. Doteraz najvyššou sochou na svete bol 128 metrov vysoký Budha v čínskej provincii Che-nan. Nové dielo je takmer dvakrát vyššie ako newyorská Socha slobody.


Stĺp svätého Floriána

Context: História a vzhľad stĺpu Stĺp postavili v roku 1732 ako spomienku na veľký požiar v Bratislave, a práve z tohto dôvodu je súsošie pomenované po svätom Floriánovi, ktorý je patrónom hasičov. Ide o kamenný obeliskový stĺp postavený v barokovom štýle, ktorý je vyzdobený dekoratívnou sochárskou a reliéfnou výzdobou s prvkami rokoka. Je vyrobený z bieleho tesaného rakúskeho vápenca a umelého kameňa, ohrada súsošia je z hořického pieskovca. Súčasťou súsošia je aj zdobená kovová mreža. Zhotoviteľom bola bratislavská podonnerovská Godeho kamenosochárska dielňa Krištof Rentfort. Doplnky vytvorila Sartoryho dielňa a kovové časti súsošia pochádzajú z dielne Smidely. Výška súsošia je a jeho priemer je . Na súsoší sú umiestnené basreliéfy, ktoré zobrazujú momenty zo svätcovho života: Hodenie svätca do vôd Ennsu Vynesenie tela svätca na breh Prevážanie tela svätca Na hlavici stĺpu je umiestnená socha svätého Floriána oblečeného do odevu rímskeho vojaka – má plášť, pancier, kopiju aj prilbicu s typickým chocholcom. Svätec v jednej ruke drží krčah a v druhej ruke zástavu – tieto dva symboly totiž patria medzi svätcove atribúty. Na samostatných podstavcoch sa nachádzajú sochy svätého Vavrinca a svätého Štefana Prvomučeníka, ktoré boli na súsošie pridané až neskôr. Pôvodne bolo súsošie umiestnené na priestranstve trhoviska v blízkosti niekdajšej Laurinskej brány v centre Bratislavy (dnes je to dolná časť Námestia SNP pri vyústení Štúrovej a Laurinskej ulice). Na tomto mieste stálo takmer dvesto rokov. Pri prestavbe Kamenného námestia a rozširovaní priľahlej Štúrovej ulice ho v roku 1938 presťahovali k Blumentálu. Námestie, na ktoré súsošie osadili, je po ňom aj pomenované.


Národný pamätník olympionikov

Context: Architektúra Pamätník má obdĺžnikový pôdorys. Na vyvýšenom čiernom podstavci z čiernej žuly Nero Zimbabwe s lešteným povrchom je umiestnených päť žulových okruhliakov zo svetlo šedej žuly s tryskaným povrchom, každá s priemerom približne 1 meter a hmotnosťou okolo 3 ton. Podstavec predstavuje krajinu a jej obyvateľov, kamene symbolizujú päť olympijských kruhov a zároveň tatranské štíty, ktoré sa týčia vysoko nad krajinou a sú nositeľmi najvyšších ľudských ideálov. Uprostred kamenných gúľ je zapustený kahan - večný oheň, ktorý predstavuje olympijský oheň. Leštený povrch podstavca je členený na jednotlivé obdĺžniky (predstavujúce jednotlivých ľudí žijúcich v krajine), pričom z množstva "bezmenných" nepravidelne vystupujú farebné tabuľky predstavujúce výnimočných športovcov. Dlaždice majú zlatú (zliatina Cu - Al), striebornú (anticoro) alebo bronzovú farbu - vždy podľa toho, akú najcennejšiu medailu športovec na olympijských hrách získal. Na každej tabuľke je uvedené meno a základné faktografické údaje o príslušnom olympionikovi. Pri odhalení pamätníka bolo do podstavca osadených 24 kusov dlaždíc s menami športovcov, z toho 21 bolo umiestnených na vodorovnej ploche a 3 na čelnej kolmej stene podstavca. Dielo získalo Výročnú trofej Medzinárodného olympijského výboru „Šport a umenie“ 2014 a Cenu Ladislava Chudíka za architektonické dielo propagujúce šport a olympizmus 2014.


Mier

Context: Monumenty Nasledovné monumenty sú venované mieru: Názov Miesto Organizácia Význam Japonský zvon mieru New York City, NY, USA OSN Svetový mier 100px Fontána času Chicago, IL, USA Chicago Park District 100 rokov mieru medzi USA a UK 100px Konfederačný pamätník Arlington, Va, USA Arlington National Cemetery Južné štáty zvolili mier 100px Medzinárodná záhrada mieru Severná Dakota, Manitoba non-profit organizácia Mier medzi Kanadou a USA, svetový mier 100px Peace Arch - Mierový oblúk hranice medzi USA a Kanadou, neďaleko mesta Surrey, Britská Kolumbia non-profit organizácia Postavené na uctenie prvých 100 rokov mieru medzi Veľkou Britániou a USA, ktorý bol uzatvorený Dohodou z Gentu v roku 1814. 100px Peace Poles - Stĺpy mieru park Bardejovské Kúpele, Slovensko non-profit organizácia Projekt Stĺpy mieru vznikol v Japonsku po 2. svetovej vojne ako odozva na výbuch atómovej bomby v Hirošime a Nagasaki. Sú miestom symboliky na zachovanie mieru vo svete. Na Slovensku táto tradícia existuje od roku 1996. 100px Socha Európy Brusel Európska komisia Jednota mieru v Európe 100px


Mamajova mohyla

Context: Pamätník Porovnanie sochy Matka Vlasť s inými veľkými sochami. Po vojne sa začal stavať na Mamajovej mohyle rozsiahly areál, ktorý sa stal najväčším pamätníkom bitky o Stalingrad. Autorom stavby, ktorú ukončili roku 1967 je Jevgenij Viktorovič Vučetič. Najdôležitejšie miesto v pamätníku zaberá socha „ Matka Vlasť “, stojaca na vrchole kopca. Táto socha ženy držiacej v rukách meč stojí v póze, „akoby volala do boja“. Výška sochy je 85 metrov (je takmer dvakrát vyššia než Socha Slobody). Ide najväčšiu sochu ženy na svete a architektonický skvost, keďže na nevysokom podstavci voľne stojí a nie je k nemu nijak inak pripevnená. Súčasťou pamätníka je tiež masový hrob neidentifikovaných sovietskych vojakov a cintorín, kde je okrem vojakov, ktorí zahynuli v bojoch o mesto pochovaný aj Vasilij Ivanovič Čujkov, ako prvý maršal Sovietskeho zväzu, ktorý nebol pochovaný v Moskve.


Pamätník Vasiľa Levského (Karlovo)

Context: História a charakteristika Pamätník bol postavený v centre mesta Karlovo na rovnomennom námestí nachádzajúcom sa medzi dvomi karlovskými chrámami – chrámom svätého Mikuláša a chrámom Zosnutia Bohorodičky v hraniciach architektonickej rezervácie Staré Karlovo. Základný kameň bol položený 15. mája 1903 za účasti kniežaťa Ferdinanda a pamätník bol dokončený v priebehu roku 1907. Autorom je sochár Marin Vasilev. Apoštol slobody Vasil Levski je vyobrazený ako celá postava držiaca v pravej ruke revolver, po jeho ľavej strane stojí revúci lev, znázorňujúci národ. Na piedestále pamätníka sú mená Karlovčanov, ktorí zahynuli v bojoch za slobodu v júli a auguste 1877 ako aj Levského výrok: „ Nám treba slobodu a ľudské práva! “ (). V dolnej časti piedestálu sa nachádzajú aj tri reliéfy znázorňujúce: 1. založenie revolučného výboru, 2. dopadnutie Vasiľa Levského, 3. vyobrazenie karlovských povstalcov.


Červená hviezda

Context: História Červená hviezda je symbolom samotnej revolúcie už od 18. storočia, kedy bola použitá počas Veľkej francúzskej revolúcie. K jej významnejšiemu použitiu došlo po prvýkrát počas Občianskej vojny v Rusku. Bola použitá na odlíšenie vojakov moskovskej posásky od ruských vojakov prichádzajúcich z nemeckého a rakúskeho frontu v závere prvej svetovej vojny.


Katolícky chrám svätej Kataríny

Context: Dejiny Chrám bol budovaný v rokoch 1738 až 1783 a dokončený bol za vlády imperátorky Kataríny II. Slúžil hlavne rímskym katolíkom, ktorí žili na území hlavného mesta. Boli to najmä Poliaci, ale aj Taliani, Francúzi, Litovci či Nemci. Chrám spravovali františkáni, za Pavla I. ho spravovali jezuiti a po ich vyhnaní dominikáni. V roku 1798 tu bol pochovaný posledný poľský kráľ Stanislav II. August Poniatowski. Kostol prežil prenasledovanie katolíkov po roku 1917, v roku 1938 ho komunisti zrušili a vyplienili. Kostol veľmi chátral a v roku 1970 bol zmenený na sálu filharmónie. Neskôr utrpel veľké škody.


Anticharta

Context: Známi signatári zo Slovenska Podľa údajov režimu Antichartu napokon podpísalo až 7 250 umelcov – hercov, režisérov, spisovateľov, spevákov, skladateľov, výtvarníkov, ale aj architektov. Až 360 z nich malo titul zaslúžilý a 76 národný umelec. Signatárov zo Slovenska bola asi štvrtina. Medzi nimi boli napríklad herci Jozef Kroner, František Dibarbora, Július Pántik, Martin Huba, Karol Machata, Štefan Kvietik, Juraj Kukura, Ladislav Chudík, Milan Kňažko, Andy Hryc, Michal Dočolomanský či Magda a Emília Vášáryové. Na zozname nájdeme aj Petra Dvorského, Milana Markoviča, Milana Lasicu, Júliusa Satinského, Pavla Hammela, Kamila Peteraja, Borisa Filana či Karola Duchoňa. Hudobní skladatelia Eugen Suchoň, Svetozár Stračina a Gejza Dusík, spisovatelia Ladislav Ťažký, Dušan Dušek, Dušan Mitana a Elena Čepčeková, alebo známi architekti Ján Bahna a Emil Belluš.


Horní Dvořiště

Context: Pamätihodnosti  Kostol svätého Michala Pomník Červenej armády na námestí Božie muky


Sviečková manifestácia

Context: Introduction Plameň sviečky Súbor:CapitalBratislava11Slovakia83.JPG|náhľad|Pamätník Sviečkovej demonštrácii na Hviezdoslavovom námestí.Patrik Kovačovský, 2008 Sviečková manifestácia alebo Sviečková demonštrácia alebo Bratislavský veľký piatok bola pokojná manifestácia občanov za náboženské a občianske práva a slobody v socialistickom Česko-Slovensku, ktorá sa odohrala 25. marca 1988 na Hviezdoslavovom námestí v Bratislave. Je dnes s odstupom času považovaná za jedno z najdôležitejších vystúpení občanov a veriacich proti komunistickému režimu v Česko-Slovensku. Táto manifestácia bola najvýznamnejšou aktivitou tajnej cirkvi v komunistickom Česko-Slovensku. Sviečková manifestácia vznikla z podnetu veriacich, ktorí žiadali dodržiavanie občianskych práv v Česko-Slovensku pre všetkých občanov – veriacich aj neveriacich. Kvalitou občianskeho odporu, šírkou záberu požiadaviek, odvahou vzoprieť sa totalitnej moci a reálnym utrpením ju možno považovať za systémový začiatok definitívneho pádu komunistickej totality na Slovensku, ku ktorému došlo po 17. novembri 1989. Zásahom Verejnej bezpečnosti (vtedajšej polície) a Štátnej bezpečnosti (vtedajšia tajná služba) proti Sviečkovej manifestácii boli hrubo zasiahnuté občianske práva a slobody a najmä sloboda zhromažďovania, zaručená Ústavou ČSSR z roku 1960. Bol porušený aj Medzinárodný pakt o občianskych a politických právach, ktorý ČSSR prijala v roku 1976 a tiež boli porušené závery helsinského Záverečného aktu KBSE z roku 1975 a Záverečného dokumentu následnej madridskej konferencie z roku 1983.


Chrám Nepoškvrneného počatia Panny Márie (Moskva)

Context: Dejiny Chrám bol vybudovaný najmä pre potreby poľských katolíkov v Moskve, ktorých tu na konci 19. storočia žilo okolo 30 000. Bol vybudovaný z príspevkov katolíkov z celého Ruského impéria i zahraničia, ale najmä z Poľska a Bieloruska. Budoval sa v rokoch 1901 až 1911 v novogotickom štýle podľa plánov architekta T.B. Dworzeckého. Vysvätený bol 21. decembra 1911. V rokoch 1938 až 1996 bol komunistami zatvorený.


Mougins

Context: Doprava  30 minút na letisko Nice Côte d Azur 15 minút na železničnú stanicu SNCF smer Cannes. diaľnica A8, výjazd č. 42 Cannes-Mougins. Na červenom bode, pamätníku oslobodenia 1945 umiestnenom na zjazde z diaľnice A8, sa nachádza socha "V", ktorá značí víťazstvo Winstona Churchilla. Je obkolesená vlajkami Francúzska, USA a Spojeného kráľovstva. Na skulptúre sú nápisy mien Charlesa De Gaulle, Winstona Churchilla a F. D. Roosevelta.


Stĺp Panny Márie a Najsvätejšej Trojice

Context: História  Rím Mariánsky stĺp naproti Bazilike di Santa Maria Maggiore v Ríme. Budovanie stĺpov so sochou Panny Márie pochádza najmenej z 10. storočia (v Clermont-Ferrand vo Francúzsku), ale bežným sa stalo najmä v období protireformácie po Tridentskom koncile (1545 – 1563). Jedným z prvých bol stĺp na Piazza Santa Maria Maggiore v Ríme. Jeho driek je starovekého pôvodu: slúžil ako podpora klenby tzv. Konštantínovej baziliky v Ríme, zničenej zemetrasením v 9. storočí. Iba tento stĺp prežil až do 17. storočia a v roku 1614 bol prevezený na Piazza Santa Maria Maggiore, kde bola na jeho vrchol umiestená bronzová socha Panny Márie s dieťaťom. Neskôr slúžil ako vzor pre mnohé stĺpy v Taliansku a ďalších európskych krajinách. Prvým stĺpom tohto typu na sever od Álp bol tzv. Mariensäule postavený v Mníchove roku 1638 ako poďakovanie za to, že mesto prežilo útok švédskej armády a mor. Panna Mária sa vznáša na jeho vrchole na polmesiaci ako Kráľovná nebies. Inšpiroval najmä mariánske stĺpy v Prahe a Viedni, ale veľmi rýchlo nasledoval celý rad ďalších. V krajinách, ktoré boli súčasťou Habsburskej monarchie, ako Česko, Rakúsko, Slovensko a Maďarsko, je veľmi ťažké nájsť staré mesto bez námestia s takýmto stĺpom, obvykle umiestneným na najvýznačnejšom mieste. Praha thumb Pražský mariánsky stĺp bol postavený na Staromestskom námestí krátko po Tridsaťročnej vojne ako poďakovanie Panne Márii Nepoškvrnenej za pomoc v boji so Švédmi. Na poludnie jeho tieň ukazoval tzv. Pražský poludník, ktorý slúžil na určenie presného slnečného času. Neskôr si ho mnoho Čechov spojilo s habsburskou nadvládou vo svojej krajine a po vyhlásení samostatnosti Česko-Slovenska roku 1918 ho revolučne naladený dav strhol a zničil. Viedeň Základný vzor, ktorý inšpiroval stavbu väčšiny stĺpov Najsvätejšej Trojice, sa nachádza na námestí Graben vo Viedni a bol postavený po more z roku 1679. Driek tohto bohato zdobeného stĺpa celkom mizne za mramorovými oblakmi, sochami svätcov, anjelmi a amoretmi. Olomouc Ich doba vyvrcholila Stĺpom Najsvätejšej Trojice na Hornom námestí v Olomouci. Tento stĺp je predovšetkým veľkolepou oslavou katolíckej cirkvi, ale nie je možné prehliadnuť, že jeho stavba sa začala (takmer súčasne s morovým mariánskym stĺpom na susednom Dolnom námestí) krátko po vypuknutí moru, ktorý udrel na Morave v rokoch 1714 až 1716. Olomoucký stĺp je výnimočný vďaka svojej monumentálnosti, bohatej výzdobe aj neobvyklej kombinácii sochárskych materiálov (kameň a pozlátená meď). Jeho základňa je natoľko veľká, že vnútri mohla byť umiestená modlitebňa. Tento stĺp je jediný, ktorý bol samostatne zapísaný na Zoznam pamiatok svetového dedičstva UNESCO, ako „jeden z výnimočných príkladov stredoeurópskeho vrcholného baroka“. Banská Štiavnica Medzi najväčšie trojičné stĺpy patrí tiež barokový morový stĺp v Banskej Štiavnici, postavený v rokoch 1759 až 1764, ktorý nahradil starší stĺp postavený po morovej epidémii z roku 1710. Stĺpu, ktorý vyniká svojou baldachýnovou architektúrou, na vrchole dominuje súsošie Najsvätejšej Trojice a na podstavci ho obklopuje sedem svätcov, ochrancov pred morom a patrónov baníkov. Trenčín Trenčiansky "morový stĺp" stojí na Mierovom námestí – najväčšom námestí mesta Trenčín. Bol postavený grófom Mikulášom Ilešházim v roku 1712 ako pamätník morovej epidémie, ktorá sa prehnala mestom v roku 1710. Kremnica V Kremnici bol postavený v rokoch 1765 – 1772 jeden z posledných morových stĺpov v bývalých habsburských krajinách. Prievidza Stĺp vyhotovil Dionýz Stanetti v roku 1739. Masívny trojboký sokel má na čelnej strane do námestia reliéf sv. Rozálie z roku 1797, ktorým sa jeho charakter zmenil na morové súsošie. Reštaurovaný bol v rokoch 1992 - 1995.


Pamätník Adrianopolského eposu (Sofia)

Context: Dejiny S myšlienkou na výstavbu prišli opolčeneckí veteráni, ktorí sa po skončení balkánskych vojen usídlovali v časti Sofie, kde sa pamätník nachádza. Medzi rokmi 1913 a 1928 prebiehala zbierka finančných prostriedkov na výstavbu, pričom celkovo sa vyzbieralo 220 000 bulharských levov. Výstavba sa začala v roku 1928 a ukončená bola v priebehu roku 1931. Celková cena výstavby nakoniec dosiahla až 438 000 levov, pričom zvyšné prostriedky sa vyzbierali počas výstavby. Slávnostné odhalenie pamätníku sa uskutočnilo 3. októbra 1932. Odhalenia sa zúčastnil minister vojny, generál Kisiov, ako aj mnoho ďalších významných osobností, medzi inými napríklad aj sofijský metropolita Stefan. V roku 1955 bol pamätníku pridelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu.


Pamätník vojakov Sovietskej armády

Context: Vzhľad Vstup pamätníka je tvorený dvoma veľkými stĺpami so znakmi bývalého ZSSR a pamätnými tabuľami. Podstavce sú taktiež označené znakmi bývalého ZSSR, na ktorých sú umiestnené lampáše a dve svietidlá na tzv. večný oheň. Pamätník sa začal stavať 14. apríla 1945 podľa návrhu E. F. Gurjaceva a Ing. Hudáka. Pamätník postavili príslušníci vojenského útvaru 04146 za pomoci hlavného inžiniera plukovníka Beljakova. Pamätník stál 1,3 milióna československých korún. 1. júla 1945 sa uskutočnilo jeho slávnostné odhalenie. Na tomto mieste boli pôvodne okamžite po vstupe Sovietskej armády do mesta, pochovaní 14 príslušníci Sovietskej armády, ktorí boli neskôr exhumovaní a prenesení na Verejný cintorín, kde boli pochovaní spolu s ďalšími padlými vojakmi Sovietskej armády. Mená 14 príslušníkov a ich hodnosti sú uvedené na symbolických náhrobných kameňoch. V roku 2018 sa z dôvodu jeho schrátlalosti a ničenia vandalov, diskutovalo o jeho premiestnení, no nakoniec pamätník z dôvodu viacerých nariadení ( Benátska charta z roku 1964), zostal na svojom mieste. Na dvoch pamätných tabuliach sú uvedené texty v slovenskom aj ruskom jazyku, s takýmto znením: Pamätník je zložený z trachytu, andezitu a travertínu. Vandalizmus Počas Ruskej invázie na Ukrajinu v roku 2022 bol pamätník niekoľko krát poškodený. Najprv bol natretý žltou a modrou farbou, následne prelepený ukrajinskou vlajkou a neskôr zase pomaľovaný červenou farbou evokujúcu krv.


Socha slobody

Context: Počas storočia, ktoré ubehlo od jej darovania, došlo k jej značnému poškodeniu, medzi rokmi 1984 až 1986 bola zrekonštruovaná aj vďaka verejným zbierkam. Práve pri oslave stého výročia vztýčenia sochy na Liberty Island prisahalo v New Yorku v roku 1986 vtedajšiemu predsedovi Najvyššieho súdu USA Warrenovi E. Burgerovi vernosť Spojeným štátom takmer 300 imigrantov, čím sa stali naturalizovanými Američanmi. Ďalších 25 000 imigrantov bolo pri tejto príležitosti naturalizovaných v ďalších amerických mestách.


Pamätník Vasiľa Levského (Sofia)

Context: Galéria MonumenttoVasi_Levski-Sofia002.jpg|celkový pohľas na areál pamätníku z juhu MonumenttoVasi Levski-Sofia011.jpg|pohľad na pamätník zo západu MonumenttoVasi Levski-Sofia007.jpg|pohľad na pamätník z východu MonumenttoVasi Levski-Sofia006.jpg|pohľad na pamätník z juhu MonumenttoVasi Levski-Sofia003.jpg|pohľad na pamätník z juhozápadu MonumenttoVasi Levski-Sofia010.jpg|detail zo západnej fasády MonumenttoVasi Levski-Sofia008.jpg|detail zo západnej fasády MonumenttoVasi Levski-Sofia009.jpg|detail z južnej fasády MonumenttoVasi Levski-Sofia004.jpg|detail zo severnej fasády MonumenttoVasi Levski-Sofia005.jpg|detail z východnej fasády Design of the Vasil Levski Monument.jpg|skica architekta Antonína Kolářa, autora stavby, zobrazujúca dizajn pamätníku ПаметникНаЛевскиСофия1924.jpg|oslava pred pamätníkom na historickej fotografii z roku 1924


Stĺp svätého Floriána

Context: Súčasnosť V roku 2005 sa začali reštaurátorské práce, no z finančných dôvodov boli o dva roky neskôr pozastavené, a to až do roku 2013, kedy sa práce na súsoší obnovili. V máji roku 2014 zrekonštruované súsošie odhalené a odvtedy tvorí pôsobivú dominantu tejto časti mesta.


Pamätník Neznámeho vojaka (Sofia)

Context: Charakteristika V prvej podobe pamätník predstavoval sochu leva, ktorý leží na vrchu kamenného sarkofágu. V súčasnej podobe tvorí je pamätník tvorený kompozíciou niekoľkých prvkov. Okrem pôvodnej sochy leva v priestore pred pamätníkom sa jedná o platformu vytvorenú z lešteného granitu na ktorej stojí sarkofág vyrobený z rovnakého materiálu. V sarkofágu sa nachádzajú pozostatky vojakov, ako aj zemina z miest, kde sa odohrali historické bitky. Ďalším prvkom kompozície je večný oheň, ktorý bol prinesený z vrchu Šipka a dva vavrínové vence vyhotovené z bronzu, medzi ktorými je uložená mramorová doska s vyrytými niekoľkými vetami z básne Ivana Vazova Novoto grobište nad Slivnica (, doslova Nový cintorín nad Slivnicou ).


1803

Context: Udalosti  1. marec – Ohio sa stalo 17. štátom USA 3. máj – Napoleon I. predal Louisianu Spojeným štátom


Február 2005

Context: Udalosti  Svet 9. február – Britský premiér Tony Blair sa ospravedlnil guildfordskej štvorke a maguirskej sedmičke za nespravodlivé uväznenie v súvislosti s bombovými útokmi v Guildforde a


Protesty po smrti Georga Floyda

Context: Protesty vo svete Mimo Spojených štátov sa uskutočnili protesty proti zabitiu Georga Floyda, rasizmu a policajnej brutalite, najmä v Aucklande, Berlíne, Brisbane, Calgary, Kodani, Dubline, Lagose, Londýne, Montreale, Paríži, Perth, Rio de Janeiro, Sydney, Tel Avive, Toronte, Vancouveri, Aténach a Solúne. Obyvatelia iných krajín protestujú, aby ukázali solidaritu s Američanmi, ale niekedy aj proti problémom s políciou alebo rasizmom v ich vlastných krajinách. K týmto protestom patrí napríklad smrť Adama Traorého, ktorý bol v policajnej väzbe v Paríži. V Paríži zaňho protestovalo zhruba 20 000 ľudí. Okrem použitia slzného plynu zo strany polície na rozptýlenie demonštrantov boli prakticky všetky stretnutia pokojné, s výnimkou protestov v Aténachy kde sa hádzali Molotov koktaily a v Londýne, kde boli zatknutí dvaja demonštranti za napadnutie policajtov. Protesty sa uskutočnili na všetkých kontinentoch okrem Antarktídy. 1. júna sa aj na Slovensku uskutočnil protest. Pred americkým veľvyslanectvom na Hviezdoslavovom námestí v Bratislave sa zišlo približne 100 ľudí, ktorí pokojne protestovali.


Veľkonočné povstanie

Context: Následky Sackville Street (dnes O´Connell Street),Dublin, po povstaní Zatýkanie a popravy Generál Maxwell rýchlo signalizoval svoj zámer zatknúť všetkých nebezpečných členov Sinn Féin ktorí sa aktívne podieľajú na tomto hnutí aj keď nie v tomto povstaní ktoré odzrkadlilo populárnu vieru že Sinn Féin je separatistická organizácia ktorá nebola ani militantná ani republikánska tak počas povstania určite bola. Celkovo bolo zatknutých 3430 mužov a 79 žien aj keď väčšina z nich bola následne prepustená. V sérií súdov ktoré začali 2. mája bolo 90 ľudí odsúdených na trest smrti. Pätnásť z nich (vrátane všetkých siedmych signatárov vyhlásenia republiky) mali svoje tresty potvrdené priamo Maxwellom a boli vykonané vo väznici Kilmainham Gaol zastrelením odsúdených medzi 3 až 12 májom (medzi zastrelenými bol aj Connolly ktorý bol zastrelený zatiaľ čo bol spútaný na stoličke kvôli zranenému členku). Nie všetci popravení boli vodcovia. Willie Pearse sám seba opísal ako osobného atašé jeho brata Patricka Pearseho. John MacBride ani nevedel o povstaní pokiaľ nezačalo, ale bojoval proti Britom v búrskej vojne pred pätnástimi rokmi. Thomas Kent sa neúčastnil vôbec. Bol popravený za zabitie policajta počas útoku na jeho dom po povstaní. Najprominentnejším vodcom ktorý unikol poprave bol Éamon de Valera veliteľ 3. bataliónu kvôli jeho americkému pasu. Prezident súdov bol Charles Blackader. Ruiny Metropole Hotel na Sackville Street 1 480 mužov bolo internovaných v Anglicku a Walese z ktorých mnohí ako Arthur Griffith mali málo alebo nemali nič spoločného s aférou. Tábory ako Internačný tábor Frongoch sa stal "školou revolúcie" kde budúci vodcovia ako Michael Collins, Terence McSwiney a J. J. O Connell začali plánovať nadchádzajúcu vojnu za nezávislosť. Popravy povstalechých vodcov odsúdených na trest smrti sa konali v priebehu deviatich dní: 3. máj: Patrick Pearse, Thomas MacDonagh a Thomas J. Clarke 4. máj: Joseph Plunkett, William Pearse, Edward Daly a Michael O Hanrahan 5. máj: John MacBride 8. máj: Eamonn Ceannt, Michael Mallin, Sean Heuston a Conn Colbert 12. máj: James Connolly a Sean MacDiarmada Britskí vojaci ktorí prehľadávajú rieku Tolka v Dubline kvôli zbraniam a munícií Vyšetrovanie Kráľovská komisia bola zriedená skúmať príčiny povstania. Vypočúvanie začalo 18. mája pod vedením Lorda Hardingeho z Penshurst. Komisia vypočula dôkazy od Sira Matthewa Nathana, Augustineho Birrella, Lord Wimborneho, Sira Nevilla Chamberlaina (generálny inšpektor Kráľovskej írskej polície), generála Lovicka Frienda, majora Ivora Priceho z vojenského spravodajstva a ďalších. Správa zverejnená 26. júna bola kritickou pre dublinskú administratívu v ktorej sa písalo že Írsko bolo niekoľko rokov vedené na princípe porušovania zákonov ak by to umožnilo vyhnúť sa kolízií s akýmikoľvek frakciami írskeho ľudu. Birrell a Nathan odstúpili ihneď po povstaní. Wimborne tiež neochote odstúpil a bol prevelený do Londýna no bol opätovne vymenovaný na konci roka 1917. Skoro nato odstúpil aj Chamberlain. Vzostup Sinn Féin Stretnutie s názvom Count Plunkett dňa 19. apríla viedlo k vytvoreniu širokého politického hnutia pod zástavou Sinn Féin ktoré sa sformovalo na Ard Fheis strany Sinn Féin 25. októbra 1917. Kríza brannej povinnosti v roku 1918 zosilnila podporu verejnosti pre Sinn Féin pred všeobecnými voľbami do britského parlamentu 14. decembra 1918. Vyústilo to v ohromné volebné víťazstvo pre Sinn Féin, ktorej poslanci sa zišili v Dubline 21. januára 1919 kde vytvorili Dáil Éireann prijali deklaráciu nezávislosti.


1781

Context: Udalosti  19. október – kapitulácia britských vojsk v Yorktowne (vzdali sa Američanom a Francúzom). Koniec bojov o americkú nezávislosť (Versaillský mier (1783)) Britský astronóm William Herschel objavil planétu slnečnej sústavy Urán.


1775

Context: Udalosti  9. február – Americká vojna za nezávislosť: Britský parlament označil kolóniu Massachusetts za rebelský štát 18. apríl – Americká vojna za nezávislosť: Generál Gage vydáva rozkaz, aby sa 700 vojakov vydalo zničiť rebelský sklad zbraní.


Otcovia zakladatelia (Spojené štáty)

Context: Introduction Súbor:Declaration of Independence (1819), by John Trumbull.jpg|thumb|Návrh Deklarácie nezávislosti Spojených štátov v Kongrese 28. júna 1776 Otcovia zakladatelia (po anglicky Founding Fathers ) boli politickí lídri a štátnici, ktorí sa zúčastnili na podpise Deklarácie nezávislosti, zúčastnili sa Vojny za nezávislosť, zostavili Ústavu Spojených štátov alebo sa zaslúžili o ďalší rozvoj krajiny. Kategória Otcovia zakladatelia má dve podkategórie: „Signatárov Deklarácie nezávislosti“ a „Delegátov, ktorí pripravili návrh Ústavy“. Deklaráciu nezávislosti podpísalo spolu 56 osobností amerického politického života a ústavu pripravilo 36 osobností. Názory historikov na to, koho medzi Otcov zakladateľov zaradiť sa rôznia. Americký historik Richard B. Morris v roku 1973 označil za sedem najvýznamnejších Otcov zakladateľov nasledujúce osobnosti: Benjamin Franklin George Washington John Adams Thomas Jefferson John Jay James Madison Alexander Hamilton


1620

Context: Introduction Udalosti 8. november – Bitka na Bielej hore Otcovia pútnici plávajú na lodi Mayflower do Massachusetts (anglickí puritáni)


Pomník Johanna Nepomuka Hummela

Context: Introduction  Pomník Johanna Nepomuka Hummela je národná kultúrna pamiatka nachádzajúca sa v bratislavskej mestskej časti Staré mesto na Hviezdoslavovom námestí pred ambasádou Spolkovej republiky Nemecko. Za národnú kultúrnu pamiatku bol vyhlásený 23. októbra 1963. Pomník, ktorý pochádza z roku 1887, je venovaný významnému rakúskemu skladateľovi Johannovi Nepomukovi Hummelovi (1778 – 1837), ktorý sa narodil v Bratislave. Odhalili ho pri príležitosti 50. výročia jeho úmrtia. Autorom pomníka je bratislavský sochár Viktor Tilgner. Vyrobili ho z kararského mramoru, na jeho vrchu sa nachádza bronzová busta v nadživotnej veľkosti a postavený je v realistickom štýle. Finančné prostriedky potrebné na jeho zhotovenie sa podarilo získať vďaka bratislavskému archivárovi Johannovi Batkovi mladšiemu, ktorý na tento účel zorganizoval niekoľko benefičných koncertov a rôznych výstav. Pomník sa v priebehu času niekoľkokrát sťahoval – pôvodne stálo pred pred dnešným Slovenským národným divadlom oproti fontáne, v roku 1904 ho presťahovali do parku pred kostolom Notre Dame. Po roku 1945 musel uvoľniť miesto pomníku osloboditeľov, a tak ho premiestnili na Rybné námestie pred Neszterov palác (v súčasnosti tam sídli Veľvyslanectvo Spolkovej republiky Nemecko). Ďalším miestom pobytu pomníka bola záhrada za Grasalkovičovým palácom. Po poslednej rekonštrukcii ho presťahovali naspäť pred budovu nemeckého veľvyslanectva. V roku 2002 prešiel pomník výraznou rekonštrukciou, nakoľko bol v dosť dezolátnom stave, na ktorom sa okrem času podpísali aj vandali.


UFO (socha)

Context: Introduction Súbor:Lietajúci tanier na Bieloruskej.JPG|náhľad|UFO v parku sídliska Medzi jarkami na Bieloruskej ulici UFO je železná socha, ktorá sa nachádza v parku sídliska Medzi jarkami v bratislavskej mestskej časti Podunajské Biskupice. Pochádza zo 70. rokov 20. storočia a jej autorom je akademický sochár Juraj Hovorka. Postupom času sa UFO začalo pomaly rozpadávať, a tak prešlo v júli 2014 rekonštrukciou, pri ktorej boli doplnené chýbajúce časti a socha bola vyleštená. Socha je vysoká 460 cm a má priemer 800 cm. Sokel sochy je vyrobený z betónu.