Jurij Alexejevič Gagarin

Context: Život  Mladosť Súbor:Yuri Gagarin parents Home.jpg|thumb|left|Gagarinov rodný dom v Klušine, dnes múzeum Hoci oficiálne dokumenty a viaceré zdroje uvádzajú, že Jurij Gagarin sa narodil v dedine Klušino, skutočným miestom jeho narodenia je pôrodnica v neďalekom meste Gžatsk (od roku 1968 pod názvom Gagarin) v Západnej (dnes Smolenskej) oblasti Ruska, ktoré bolo vtedy súčasťou Sovietskeho zväzu. Gagarin pochádzal z jednoduchej vidieckej rodiny, ktorá žila v dedine Klušino. Jeho rodičia pracovali v kolchoze. Otec Alexej Ivanovič Gagarin bol tesár a stolár. Matka Anna Timofejevna bola dojička, neskôr postúpila na vedúcu mliečnej farmy kolchozu. Gagarinovci mali štyri deti: najstaršieho Valentina, jedinú dcéru Zoju, syna Jurija a najmladšieho Borisa. Do ich života silno zasiahla vojna. Keď sa v septembri 1941 priblížil front, jedného dňa pristálo na poli za dedinou poškodené lietadlo Jak-1, a tak dedinské deti prvýkrát v živote videli lietadlo. Malému Jurijovi pilot dovolil aj sadnúť si do kabíny. Po príchode Nemcov v októbri 1941 bola uzatvorená škola, do ktorej začal sedemročný Jurij Gagarin chodiť len pred niekoľkými týždňami. Aj keď nikto z rodiny nezahynul, život na okupovanom území bol neľahký. Ich dom zabrali nemeckí vojaci a Gagarinovci si potom museli vykopať zemľanku, aby mali kde žiť. Do školských lavíc sa Jurij mohol vrátiť až po oslobodení v marci 1943. V tej dobe bola rodina rozdelená, ustupujúci Nemci so sebou odvliekli jeho dvoch starších súrodencov, ale obaja zo zajatia utiekli a potom bojovali v Červenej armáde až do konca vojny. Otca zase po oslobodení odviedli do Červenej armády, slúžil v neďalekom Gžatsku. Celá rodina sa zišla až po skončení vojny v lete 1945. V máji 1945 sa Gagarinovci presťahovali do Gžatska. V roku 1949 Jurij Gagarin dokončil 6. triedu základnej školy a rozhodol sa vyučiť remeslu. Prijali ho do učilišťa pri podniku poľnohospodárskych strojov v Ľuberci pri Moskve na výučbu v odbore zlievač. Súčasne vo večernej škole robotníckej mládeže chodil do 7. triedy, aby mal úplné stredné vzdelanie. Po dokončení učilišťa roku 1951 bol ako jeden z najlepších učňov vybraný na ďalšie štúdium na Saratovskú priemyselnú školu, ktorú absolvoval s výborným prospechom. V Ľuberci aj v Saratove veľa času venoval športu, vynikal najmä v basketbale, a to aj napriek svojej výške - meral iba 158 cm. V Saratove sa stal aj kapitánom basketbalového mužstva školy, ale tiež hral na trúbku v kapele. Zúčastnil sa práce fyzikálneho krúžku, tu okrem iného dostal za úlohu pripraviť prednášku o Konstantinovi Ciolkovskom a jeho prácach o raketových motoroch a kozmických letoch. Ciolkovského myšlienky zanechali v Gagarinovi hlboký dojem. Letec Gagarin ako letecký kadet v saratovskom aeroklube, cca 1954 – 1955 Počas štúdií v Saratove so spolužiakmi sníval o lietaní. Koncom roka 1952 sa prihlásili do pilotných kurzov DOSAAF, ale k lietaniu sa nedostali. Keď neďaleko Saratova vznikla škola civilného letectva, skúsili šťastie aj tam, ale nespĺňali podmienky pre prijatie. Uspeli až na tretíkrát, v októbri 1954 ich prijali do saratovského aeroklubu, od jari 1955 už Gagarin lietal na Jaku-18. V lete dokončil štúdium a rozhodol sa pre dráhu stíhacieho pilota. Na jeseň 1955 bol prijatý na vojenskú leteckú školu v Orenburgu. Štúdium sa neobišlo bez problémov, v druhom roku mal Gagarin problémy s pristávaním s cvičným prúdovým MiGom-15UTI, hrozilo mu dokonca vylúčenie zo školy. Popularitu medzi spolužiakmi mu neprinieslo jeho nekompromisné vyžadovanie disciplíny z pozície pomocníka veliteľa čaty. Po dvoch rokoch ukončil leteckú školu s vyznamenaním. Ako absolvent s vynikajúcim prospechom mal právo vybrať si miesto služby. S priateľmi sa rozhodol pre život na severe Ruska. Slúžil v 769. stíhacom leteckom pluku 122. stíhacej leteckej divízie () Severnej flotily na základni Luostari-Novoje pri Murmansku za polárnym kruhom. K pluku nováčikovia prišli koncom novembra 1957. Po dôkladnej teoretickej príprave a zložení skúšok zo špecifík lietania na severe začali od marca nasledujúceho roka lietať na strojoch MiG-15bis. V útvare dosiahol 265 letových hodín (teda v lietadlách nalietal 265 hodín, počítajúc ich od počiatkov jeho leteckej kariéry v aeroklube). V závere štúdií v Orenburgu sa po jedenapolročnej známosti 27. októbra 1957 oženil so zdravotníčkou Valentinou Ivanovnou Gorjačevovou. Zoznámil sa s ňou na tanečnom večierku v leteckej škole začiatkom roka 1956. O rok a pol, 17. apríla 1959, sa im narodila dcéra Jelena, druhá dcéra Galja sa narodila 7. marca 1961, iba päť týždňov pred Gagarinovým kozmickým letom. Účasť na kozmickom programe Súbor:Гагарин в корабле.jpg|thumb|Kozmonaut Jurij Gagarin v kabíne kozmickej lode Vostok pred štartom prvého kozmického letu s ľudskou posádkou vôbec, 12. apríl 1961 Na jeseň 1959 sa uskutočnil nábor, z ktorého mala vzísť prvá skupina budúcich kozmonautov. Z viac ako dvetisíc záujemcov ostal nakoniec medzi najužšou skupinou vybraných aj poručík Jurij Gagarin. Od marca 1960 do januára 1961 prešiel spolu s ďalšími kolegami náročným výcvikom. Nakoniec sám šéf sovietskeho kozmického programu Sergej Koroľov navrhol poveriť pilotovaním prvej kozmickej lode práve Gagarina (zrejme značnú úlohu hrala jeho skromná povaha a vhodný triedny pôvod). Dňa 12. apríla 1961 o 6. hodine a 7. minúte svetového času odštartoval Jurij Gagarin v kozmickej lodi Vostok 1 z kozmodrómu Bajkonur. (Traduje sa jeho radostné zvolanie pri zážihu motorov: „Поехали!“ – Ideme!) Uskutočnil jeden oblet Zeme a po 106 minútach pristál na padáku pri dedine Smelovka v Saratovskej oblasti. Z neznámeho vojenského letca sa počas hodiny stal najpopulárnejší človek planéty, čo sovietska vláda dobre využila. Jurij Gagarin bol povýšený z nadporučíka na majora, vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu a Leninovým radom. 14. apríla ho triumfálne privítali v Moskve a v nasledujúcich dňoch a mesiacoch po celom svete od Londýna až po Havanu (za pozornosť stojí fakt, že vôbec prvá Gagarinova zahraničná cesta viedla do Prahy). Okrem verejných povinností sovietskej „ikony“ (o. i. bol aj poslancom Najvyššieho sovietu) zostal Gagarin kozmonautom. Ako vedúci skupiny kozmonautov (a od roku 1963 zástupca veliteľa výcvikového strediska) sa podieľal na ich výcviku a veľmi sa usiloval o účasť na ďalších kozmických letoch, najmä na (neskôr zrušenom) programe letu na Mesiac. Študoval tiež na Žukovského vojenskej leteckej akadémii v Moskve. Smrť Súbor:Landing. Mig-15 RA-0488G (10316391126).jpg|thumb|Cvičné prúdové lietadlo MiG-15UTI, typ, na ktorom zahynul Gagarin Zahynul 27. marca 1968 spolu so svojím inštruktorom Vladimirom Serioginom pri bežnom cvičnom lete, keď sa zrútil ich MiG-15UTI. Stroj havaroval asi od mesta Kiržač. Okolo okolností pádu lietadla existujú viaceré špekulácie. Niektoré hovoria, že sa mohol dostať do stopy turbulencie iného stroja. Túto verziu napokon preukázalo aj dlho utajované vyšetrovanie, ktorého časť uverejnil až v roku 2013 bývalý kozmonaut Alexej Leonov. Gagarin sa spolu so Serioginom dostali počas letu do blízkosti stroja Su-15, ktorého prototyp bol v tej dobe v oblasti testovaný. Pilot Su-15, ktorý sa mal pohybovať vo výške okolo 10 000 metrov, však porušil predpisy a letel v malej výške, kde sa pohyboval aj MiG-15UTI s Gagarinom a Serioginom, ktorí o jeho prítomnosti nič netušili. Po tom, čo sa dostali do stopy jeho stroja, ich MiG-15UTI v malej výške padol do vývrtky, ktorú sa im už nepodarilo vybrať, a ich stroj sa roztrieštil o zem. Niektoré iné teórie hovorili, že v pretlakovej kabíne došlo k dekompresii a obaja letci sa rozhodli pre okamžité klesanie skôr, ako dôjde k strate vedomia. Počas strmhlavého letu však Gagarin aj Serjogin stratili vedomie a ich neovládaný stroj narazil do zeme a explodoval. Gagarin bol pochovaný na pohrebisku pri Kremeľskom múre v Moskve. Jeho pohreb sa konal 30. marca 1968. Mesto Gžatsk blízko Jurijovej rodnej dediny nesie od roku 1968 na jeho pamiatku meno Gagarin. Je po ňom pomenovaná planétka č. 1772 Gagarin a kráter na odvrátenej strane Mesiaca.


Kliment Jefremovič Vorošilov

Context: Život  Mladosť a raná kariéra Narodil sa 4. februára 1881 v dedinke Verchneje v Jekatеrinoslavskej gubernii (dnes Luhanská oblasť, Ukrajina) v rodine železničiara. Stalin a Vorošilov v decembri 1935 Už v roku 1903 sa priklonil k ruskému boľševizmu a v období pred revolúciou (1917) sa aktívne podieľal na revolučnej činnosti. Niekoľkokrát bol väznený a poslaný do vyhnanstva. Účastnil sa na činnosti komunistickej strany v Baku, Petrohrade a Caricyne. Občianska vojna a vzostup Počas občianskej vojny bol v rokoch 1918-1920 významným veliteľom Červenej armády v oblasti Caricynu a spoločne s F.E. Dzeržinským bol spoluzakladateľom tajnej politickej polície Čeka. Po skončení občianskej vojny sa ako Stalinov blízky spolupracovník dostal do významných politických funkcií. Roku 1921 pomáhal tiež potlačiť povstanie námorníkov v Kronštadte. V rokoch 19251940 pôsobil ako komisár pre obranu ZSSR, od roku 1926 člen Politbyra, od roku 1937 Najvyššieho sovietu. Zásluhy z občianskej vojny, dobré vzťahy so Stalinom a politická angažovanosť mu roku 1935 vyniesli hodnosť maršala ZSSR. Podpis Vorošilova na jednom z dokumentov schvaľujúcich likvidáciu poľských dôstojníkov a zajatcov držaných v táboroch NKVD. Pred druhou svetovou vojnou sa podieľal na reorganizácii armády. Tie spočívali v zmenách v generálnom štábe, mechanizácii pechoty či budovaniu leteckých síl, čo ale nechával za seba robiť svojich zástupcov. V priebehu svojho pôsobenia v armáde uskutočňoval pravidelné čistky, pričom najbrutálnejšie boli v priebehu rokov 1936 až 1938. Jeho podpis sa tiež nachádza na rozkazoch prikazujúcich popravy poľských dôstojníkov v Katyni. Druhá svetová vojna Počas vojny s Fínskom v 19391940 sa po prvýkrát prejavili dôsledky represií v dôstojníckom zbore ako aj Vorošilovove nekompetentné vedenie armády. Pôvodnou prípravou plánu na vpád do Fínska bol poverený B. M. Šapošnikov. Jeho plán bol však národným komisariátom obrany zhodnotený ako pesimistický a vypracovaním nového plánu boli poverení Vorošilov a K. A. Mereckov. Plán útoku bol síce následne schválený, ale sovietsky postup za zbytočne krvavých strát stroskotal. Za čo bol Vorošilov z funkcie odvolaný. Počas 2. svetovej vojny bol veliteľom Severozápadného frontu, neskôr Leningradského frontu, pričom aj v týchto funkciách si neviedol dobre. Koncom októbra 1942 bol členom Hlavného stanu povereným organizáciou nových jednotiek. Presne o rok neskôr bol na čele partizánskeho hnutia a v máji 1943 bol menovaný predsedom Trofejného výboru, ktorého úlohou bolo riadenie a ekonomické využitie získanej koristi z území nepriateľa. Povojnové obdobie Po vojne sa stal predsedom spojeneckej komisie v Maďarsku. Od roku 1953 rezignoval na vojenských postoch a až do smrti zostal už len v štátnych (tým vlastne v straníckych) funkciách. Rodinný život Ženou Vorošilova bola Golda Davidovna Gorbman (1887—1959). Národnosťou bola Židovka, pred svadbou sa však dala pokrstiť a prijala pravoslávie, zmenila si tiež krstné meno na Jekaterina. Ich manželstvo bolo bezdetné, vychovávali však siroty (syna a dcéru) M.V. Frunzeho Timura a Tatianu, adoptovali tiež syna Piotra (1914—1969).


Nikolaj Michajlovič Girenko

Context: Životopis Absolvoval vtedajšiu Leningradskú štátnu univerzitu v odbore orientalistiky. Po doštudovaní pôsobil ako tlmočník medzi sovietskymi špecialistami a domorodými kmeňmi na Zanzibare. Pôsobil vo viacerých etnologických a antropologických inštitúciách. V Petrohrade usporiadal viacero seminárov upozorňujúcich na rozširujúci sa trend extrémizmu. Zúčastňoval sa aj medzinárodných konferencii týkajúcich sa ľudských práv. Figuroval ako svedok a konzultant vo viacerých súdnych procesoch proti ultranacionalistickým organizáciám a jednotlivcom. 19. júna 2004 bol Nikolaj Girenko zastrelený vo vlastnom byte v Petrohrade. Vrahovia (podľa Girenkovej dcéry boli dvaja) neboli odhalení.


Timon Aténsky

Context: Datácia Hra vznikla v roku 1605. Z iných zdrojov sa dozvedáme, že vzhľadom na to, že text zostal nedokončený a že neexistovala ani štylistická a ani vonkajšia časová evidencia, prevládajú dve tendencie, ktoré vznik hry zaradzovali do časovej súvislosti s Kráľom Learom (1606), alebo až ku Coriolanovi (1608).


Liubo

Context: Pozri aj  Dosková hra


Skrotenie čertice

Context: Dej V komédii Skrotenie zlej ženy sa zrkadlia tri dejové pásma. Prvým je Predohra, v ktorej aktérom je Krištof Prešibaný (Christopher Sly), vandrák, drotár a opilec, ktorého prezlečú za šľachtica. V druhej hre je príbeh Lucentia a Bianky. I tento príbeh je založený na prestrojení a zámenách: Tranio je prezlečený za Lucentia, Lucentio za Cambia a Hortensio za Litia. Nápadníci dvoriaci sa Bianke tvoria protiváhu priamočiarejšiemu dvoreniu sa Petruchia Kataríne. Tretia hra zrkadlí príbeh Kataríny a Petruchia. Postava sane, dračice a fúrie, jednoducho protirečivej, hádavej a panovačnej a v tomto zmysle zlej ženy, sa objavuje už v rímskej komédii, odkiaľ sa rozšírila po celej Európe. Hra vychádza z dobových podmienených patriarchálnych stereotypov mužskej nadradenosti a krotenia ženy, ktorá bezočivo odvráva a ktorá prebieha brutálnym spôsobom. Shakespeare však požičiava Kataríne mimoriadnu rečovú predispozíciu, ktorá postupne tieto stereotypy narušuje.


Santorini (hra)

Context: Pozri aj  Abstraktná dosková hra


Simultánka

Context: Introduction  Simultánka je exhibičné vystúpenie šachového majstra, ktorý hra súčasne na dvoch a viacerých šachovniciach proti viacerým hráčom. Pri väčšom počte šachovníc sú tieto umiestnené v kruhu a majster ku nim postupne pristupuje, vykoná svoj ťah a pokračuje k ďalšej šachovnici. Simultánka sa hrá obvykle tak, že majster má na všetkých šachovniciach biele figúrky. Traduje sa, že Alexandr Alexandrovič Alechin raz hral simultánku na dvoch šachovniciach, na jednej s bielymi a na druhej s čiernymi. Čoskoro zistil, že hrá sám proti sebe, na šachovnici kde bol čierny, opakovali jeho ťahy za bieleho a naopak. Keďže išlo o stávku, tak by finančne pri ľubovoľnom výsledku stratil. Preto schválne vo vyhranej pozícii obetoval dámu. Súperi sa ulakomili, mysliac si, že vyhrajú na oboch šachovniciach a začali hrať samostatne. Nakoniec na oboch šachovniciach dosiahol výhru.


Dámsky gambit

Context: Čigorinova obrana (D07)  1. d4 d5 2. c4 Jc6 Pochádza od ruského veľmajstra Čigorina, ktorý ho často (ale veľmi neúspešne) skúšal v zápase o titul majstra sveta so Steinitzom v roku 1889. Variant sa hráva aj v súčasnosti. Obvykle vedie k živej figúrovej hre. Najpoužívanejšie sú tieto možnosti: a) 3. Jf3 Sg4 4. cxd5 Sxf3 5. gxf3 Dxd5 6. e3 e5 7. Jc3 Sb4 8. Sd2 Sxc3 9 bxc3 V treťom ťahu má čierny aj iné možnosti: 3. ... e6, 3. ... Jf6, 3. ... e5, 3. ... dxc4. b) 3. Jf3 dxc4 alebo 3. ... Jf6, 3. ... e6, 3. ... e5 c) 3. cxd5 Dxd5 4. e3 e5 5. Jc3 Sb4 6. Sd2 Sxc3


Kráľovská hra mesta Ur

Context: Pozri aj  Dosková hra


Viliam Žingor

Context: Introduction  Viliam Žingor ( 30. júl 1912, Bystrička – † 18. december 1950, Bratislava) bol počas Slovenského národného povstania významným organizátorom partizánskeho hnutia. Po vojne prenasledovaný za kritiku komunistickej strany, krivo obvinený z protištátnej činnosti a popravený obesením v roku 1950. Rehabilitovaný v roku 1968.


Georgij Vasilievič Čičerin

Context: Život  Detstvo a začiatky kariéry Georgij Čičerin, vzdialený príbuzný Alexandra Puškina, sa narodil v starej šľachtickej rodine. Narodil sa na panstve svojho strýka Borisa Čičerina v Karaule v Tambove. Jeho otec Vasilij N. Čičerin bol diplomat zamestnaný na ministerstve zahraničných vecí Ruského impéria. Jeho strýko bol vplyvný právny filozof a historik. V mladosti Čičerina fascinovala história, klasická hudba, najmä Richard Wagner, a Friedrich Nietzsche, čo boli vášne, ktorým sa venoval po celý život. Napísal knihu o Wolfgangovi Amadeovi Mozartovi a ovládal všetky hlavné európske jazyky a niekoľko ázijských jazykov. Po absolvovaní Petrohradskej univerzity, kde získal titul z histórie a jazykov, Čičerin v rokoch 1897 až 1903 pracoval v archívnom oddelení ruského ministerstva zahraničných vecí. V roku 1904 Čičerin zdedil majetok svojho slávneho strýka v Tambovskej gubernii a veľmi zbohatol. Svoj nový majetok okamžite využil na podporu revolučných aktivít v období pred ruskou revolúciou v roku 1905 a koncom toho istého roku bol nútený utiecť do zahraničia, aby sa vyhol zatknutiu. Nasledujúcich 13 rokov strávil v Londýne, Paríži a Berlíne, kde sa pridal k menševickej frakcii Ruskej sociálnodemokratickej robotníckej strany a aktívne pôsobil v emigrantskej politike. V cisárskom Nemecku sa podrobil lekárskemu ošetreniu v snahe vyliečiť svoju homosexualitu. Protivojnová činnosť v Británii Po vypuknutí prvej svetovej vojny v roku 1914 zaujal Čičerin protivojnový postoj, ktorý ho zblížil s boľševikmi Vladimira Lenina. V roku 1915 sa presťahoval do Británie, kde čoskoro nadviazal priateľstvo s Mary Bridges-Adamsovou, aktivistkou Ligy plebsu a zakladajúcou členkou Central Labour College. Obaja založili Russian Political Prisoners and Exiles Relief Committee (Výbor pre pomoc ruským politickým väzňom a exulantom), organizáciu, ktorá pokračovala v dlhej tradícii britskej spoločnosti na podporu obetí cárskych represií. V roku 1917 ho zatkla britská vláda za jeho protivojnové spisy a niekoľko mesiacov strávil v Brixtonskej väznici. Boľševická vláda Boľševici sa v Rusku dostali k moci po októbrovej revolúcii v roku 1917. Prvý šéf Komisariátu zahraničných vecí, ktorý nahradil ministerstvo zahraničných vecí, Lev Trockij, zabezpečil Čičerinovo prepustenie a bezpečný odchod do Ruska výmenou za britských poddaných, ktorí boli zadržiavaní v Rusku, vrátane Georgea Buchanana, britského veľvyslanca. Po návrate do Ruska začiatkom roka 1918 sa Čičerin formálne pridal k boľševikom a bol vymenovaný za Trockého zástupcu počas rokovaní, ktoré viedli k Brestlitovskému mieru. Po podpísaní zmluvy koncom februára 1918 sa Trockij, ktorý presadzoval inú politiku, začiatkom marca vzdal svojej funkcie. Čičerin sa stal zastupujúcim vedúcim komisariátu a 30. mája bol vymenovaný za komisára pre zahraničné veci. Dňa 2. marca 1919 bol jedným z piatich mužov, ktorí predsedali prvému kongresu Kominterny. Čičerin viedol pronemeckú zahraničnú politiku v súlade so svojimi protibritskými postojmi, ktoré si vytvoril počas svojho pôsobenia na ministerstve zahraničných vecí, keď Británia blokovala ruskú expanziu v Ázii. V roku 1920 dokonca navrhol Leninovi, ktorý s tým súhlasil, aby sa anglickí robotníci formovali do dobrovoľníckych jednotiek. Sovietske vojská sa blížili k Varšave, ale z tejto myšlienky zišlo. V júli 1918 sa jeho blízky priateľ Ulrich von Brockdorff-Rantzau stal novým nemeckým veľvyslancom po tom, čo jeho predchodcu grófa Wilhelma Mirbacha zastrelili počas povstania ľavicovej frakcie. V roku 1922 sa Čičerin zúčastnil na konferencii v Janove a podpísal s Nemeckom Rapallskú zmluvu. Prosil Lenina, aby nezmaril Janovskú konferenciu, pretože veril, že by to uľahčilo získanie zahraničných pôžičiek. Čičerin presadzoval politiku spolupráce s Nemeckom a nadviazal užšie pracovné vzťahy s Brockdorffom-Rantzauom. Čičerin tiež viedol diplomatické rokovania s pápežským nunciom Eugeniom Pacellim, budúcim pápežom Piom XII. o postavení rímskokatolíckej cirkvi v novovzniknutom Sovietskom zväze. Dňa 10. apríla 1923 Čičerin napísal list svojmu kolegovi z politbyra Josifovi Stalinovi, v ktorom opísal medzinárodné politické dôsledky nedávneho procesu s monsignorom Konstantym Budkiewiczom a jeho popravy vo väznici Lubjanka na Veľkonočnú nedeľu. V Amerike, Francúzsku a Spojenom kráľovstve utrpeli snahy o diplomatické uznanie ZSSR veľký neúspech. Keď Josif Stalin v roku 1924 nahradil Lenina, Čičerin zostal ministrom zahraničných vecí a Stalin si jeho názory vážil. V roku 1928 Čičerin vyhlásil, že chce zlepšiť vzťahy s kapitalistickými krajinami, aby podporil zahraničné investície. Túto politiku Stalin nadšene podporoval a politbyro ju schválilo na prelome rokov 1927 a 1928. Stalin povedal, že „sotva možno pochybovať o tom, že súdruh Čičerin je lepšie informovaný o náladách v zahraničných investičných kruhoch než ktokoľvek z nás". Hoci bol Čičerin známy svojimi workoholickými návykmi, od novembra 1926 do júna 1927 a od septembra 1928 do januára 1930 bol odstavený na vedľajšiu koľaj, pričom sa liečil v Nemecku alebo na Francúzskej riviére. Vo februári 1927 Čičerin kritizoval Nikolaja Bucharina za jeho prejavy, ktoré mali negatívny postoj k sovietsko-nemeckým vzťahom: „Bolo to obzvlášť nebezpečné kvôli zhoršeniu vzťahov medzi ZSSR a Veľkou Britániou". Čičerin povedal: „V čase, keď Briti pracujú proti nám, musíme sa starať o naše vzťahy s inými štátmi. Musíme takéto vzťahy pestovať." Čičerin zohral významnú úlohu pri nadväzovaní formálnych vzťahov s Čínou a pri koncipovaní politiky Kremľa voči Číne. Zameral sa na čínsku východnú železnicu, Mandžusko a mongolskú otázku. Neskorší život V roku 1930 Čičerina formálne nahradil jeho zástupca Maxim Litvinov. Jeho posledné roky života zaťažovala pretrvávajúca nevyliečiteľná choroba, ktorá ho vytlačila z okruhu priateľov a aktívnej činnosti a viedla k predčasnej smrti. Keď Čičerin v roku 1936 zomrel, oficiálne štátne noviny Izvestija zhrnuli, že bol vysoko vzdelaný, výnimočný diplomat a opísali ho ako kultivovaného milovníka umenia.


Zoznam politických článkov/Ž

Context: žo Žores Ivanovič Alfiorov


Andrej Ivanovič Jeriomenko

Context: Život  Začiatky Narodil sa v dedine Markovka (dnes Luhanská oblasť) na Ukrajine v roľníckej rodine ukrajinského pôvodu. V roku 1913 bol povolaný do armády. Účastnil sa bojov prvej svetovej vojny, kde slúžil v jednotkách na juhozápadnom a rumunskom fronte. Dosiahol hodnosť poddôstojníka. V roku 1918 vstúpil do červenej armády a slúžil v Buďonného 1. jazdeckej armáde. Po skončení občianskej vojny, ktorú ukončil vo funkcii zástupcu veliteľa jazdeckého pluku, navštevoval Leningradskú jazdeckú školu (1923) a neskôr aj Frunzeho vojenskú akadémiu, kde ukončil štúdium v roku 1935. V nasledujúcom období velil v rokoch 1935 až 1938 jazdeckej divízii a neskôr 6. kozáckemu jazdeckému zboru. Žukov ho vo svojich pamätiach charakterizoval ako neobľúbeného pre hrubosť k podriadeným a podliezavosti voči nadriadeným. Druhá svetová vojna Ako veliteľ 6. jazdeckého zboru sa podieľal na sovietskom vpáde do Poľska. V júni 1940 bol povýšený do hodnosti generálporučíka a poverený vedením 3. mechanizovaného zboru v Bielorusku. V období prepadnutia Sovietskeho zväzu v júni 1941 velil 1. armáde na Ďalekom východe. Bol však čoskoro prevelený na západ, kde 28. júna 1941 prebral dôležitý post veliteľa Západného frontu po generálovi D. G. Pavlovovi. Frontu však velil iba krátko do 4. júla, kedy ho vystriedal S. K. Timošenko. Slúžil však ďalej ako zástupca veliteľa frontu. Jednotky tohto frontu sa však v priebehu pohraničných bojov Nemcom podarilo zničiť. Jeriomenko bol považovaný za vynikajúceho taktika, ktorý ako jeden z mála sovietskych veliteľov v tej dobe chápal význam letectva aj tankových zväzov. Pri ústupových bojoch z Bieloruska cez Vitebsk k Smolensku koordinoval súčinnosť viacerých armád. 14. augusta 1941 bol poverený velením Brianského frontu, ktorý čelil útokom 2. tankovej skupiny generálplukovníka Guderiana. Počas nemeckého útoku na Moskvu sa jeho jednotky dostali do obkľúčenia pri Viazme. Nemecký útok bol natoľko nečakaný, že sa čelná nemecká útočná skupina prebila až do Brianska, kde ohrozila priamo Jeriomenkov štáb. Jeriomenko osobne viedol útok proti nemeckým jednotkám, zatiaľ čo bol zvyšok štábu evakuovaný. Ostatní príslušníci štábu však podali veliteľstvu správu o jeho smrti, takže za veliteľa frontu bol vymenovaný veliteľ 50. armády M.P. Petrov. Jednotky frontu (3., 13. a 50. armáda) sa začali prebíjať z obkľúčenia. Jeriomenko bol pri ústupe 13. októbra ťažko ranený. Velenie však preňho zvlášť vyslalo lietadlo, ktorým bol evakuovaný. Po liečení bol povýšený do hodnosti generálplukovníka v decembri 1941 poverený vedením 4. údernej armády, ktorá sa podieľala na sovietskom protiútoku pri Moskve. Jeho jednotky viedli úspešné protiútoky v oblasti severne od Rževa a južne od Velikich Luk. 20. januára 1942 bol pri nálete na štáb frontu ranený. Tri týždne odmietal liečenie, kde sa dostal až 15. februára. V opatere zdravotníkov sa nachádzal až do augusta 1942. Súbor:RIAN archive 882837 The defenders of Stalingrad.jpg|náhľad|Vojenská porada počas bitky o Stalingrad, sprava: Chruščov, generálmajor Kiričenko, Čujanov a generálplukovník Jeriomenko. Do bojových operácii sa zapojil znovu až v auguste 1942, keď bol poverený velením Juhovýchodného frontu. Podieľal sa na obrane Stalingradu. Jeho jednotky viedli 4 mesiace ťažké obranné aj útočné operácie. V tomto období bol jeho front premenovaný na Stalingradský front. Počas operácie Uran v novembri 1942 jeho jednotky južne od Stalingradu prešli do protiofenzívy a spolu so severu útočiacimi vojskami Juhozápadného frontu uzavreli obkľúčenie nemeckej 6. armády v Stalingrade. V tejto funkcii sa vyznamenal aj pri odrazení nemeckého protiútoku vedeného vojskami von Mansteina. V januári 1943 bol Stalingradský front premenovaný na Južný front. Jeho novou úlohou bolo vytlačiť nemecké vojská zo Severného Kaukazu k Rostovu nad Donom. 2. februára 1943 bol zo zdravotných dôvodov odvolaný z funkcie a odoslaný na liečenie na Kaukaz. V apríli 1943, bol povýšený do hodnosti armádneho generála a poverený vedením Kalininského frontu. Neskôr v októbri a novembri 1943 viedol 1. pobaltský front pri útokoch na Smolensk. Následne bol vo februári 1944 presunutý na južnú časť frontu kde viedol samostatnú prímorskú armádu, ktorej cieľom bolo preniknúť z východu na polostrov Krym. Spoločne s 4. ukrajinským frontom F. I. Tolbuchina vykonal krymskú operáciu, počas ktorej boli zničené alebo vytlačené nemecké sily z polostrova. V lete 1944 bol poverený vedením 2. pobaltského frontu, ktorý sa zo severu podieľal na krytí bieloruskej ofenzívy. Za úspešné vedenie bojových operácii bol vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu. Neskôr sa jeho front podieľal na pobaltskej operácii, rozhodujúci úspech však priniesli útoky jeho suseda 1. pobaltského frontu pod vedením I. Ch. Bagramjana. V marci 1945 bol prevelený k 4. ukrajinskému frontu, ktorý bojoval na poľskom a česko-slovenskom území. Viedol moravsko-ostravskú operáciu, podieľal sa na oslobodzovaní severného Slovenska a Moravy. Povojnové obdobie Po vojne velil Jeriomenko postupne Karpatskému, Západosibírskemu a Severokaukazskému vojenskému okruhu. Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal 11. marca 1955. Po roku 1958 slúžil ako inšpektor Ministerstva obrany. Zomrel 19. novembra 1970 v Moskve. Urna s jeho popolom sa nachádza na pohrebisku pri Kremeľskej stene na Červenom námestí v Moskve.


Piotr Nikolajevič Šironin

Context: Život Narodil 12. júla 1909 v Kirse v malom meste vo vtedajšej Viatskej gubernii v rodine robotníka. Vyštudoval pedagogický inštitút a stal sa učiteľom, neskôr riaditeľom školy. V marci 1942 vstúpil do Červenej armády a v Leningrade absolvoval vojenské pechotné učilište. V januári 1943 sa stal veliteľom čaty 78. gardového streleckého pluku 25. gardovej streleckej divízie 6. armády Juhozápadného frontu. Počas tretej bitky o Charkov dostal za úlohu brániť s 24 mužmi svojej čaty železničný prejazd pri Taranovke. Nemci nasadili na tomto úseku proti hŕstke jeho mužov desiatky tankov a obrnených vozidiel s pechotou. „Široninovci“ odrazili päť nepriateľských útokov a zničili 16 tankov a zlikvidovali viac než 100 nemeckých pešiakov. Svoje pozície neopustili a prinútili Nemcov ich pozície obísť. Z 24 mužov čaty zostalo nažive len päť, medzi nimi i veliteľ poručík Šironin. 18. mája 1943 bola poručíkovi P. N. Široninovi a všetkým mužom jeho čaty udelená Zlatá hviezda Hrdinu ZSSR, z toho devätnástim z nich in memoriam. Na front sa už Šironin nevrátil. Po prepustení z nemocnice odišiel ako invalida do zálohy a vrátil sa k svojmu civilnému povolaniu učiteľa. Zomrel 30. júna 1968 v rodnom mestečku Kirs.


Michail Ivanovič Čigorin

Context: Introduction  Michail Ivanovič Čigorin () ( 12. november 1850, Gatčina, Rusko – † 25. január 1908, Lublin, Poľsko) bol ruský šachový veľmajster, jeden z najlepších svetových hráčov na konci 19. storočia.


Rudolf Lančarič

Context: Životopis Rudolf Lančarič sa narodil 14. augusta 1914 v Grenville, Pennsylvánia, USA. V roku 1922 sa s rodičmi a súrodencami vrátil na Slovensko. Od októbra 1935 do októbra 1937 absolvoval vojenskú prezenčnú službu pri pešom pluku v Bratislave, kde dosiahol hodnosť desiatnika. Od 1. apríla 1939 do 4. apríla 1944 slúžil na Hlavnom veliteľstve žandárstva, odkiaľ ho prepustil zo služby kvôli zamlčiavaniu nemanželského dieťaťa. Od 19. apríla 1944 do 19. mája 1945 pracoval vo výrobných podnikoch. Po 2. svetovej vojne sa vrátil do Národnej bezpečnosti, kde agilne vykonával čiernu prácu. Štátna bezpečnosť (ŠtB) pomáhala vtedy ešte spriateleným súdruhom z Juhoslávie riešiť ich záujmy na území Československa, najmä vyhľadávanie ukrývajúcich sa bývalých členov Ustaše. V tejto súvislosti ho so Šefikom Kevičom zoznámil na jar 1947 jeho nadriadený podplukovník Rudolf Viktorin. Poveril ho sprevádzaním Keviča počas jeho návštevy Nitry, kde mal vypočúvať údajnú agentku americkej spravodajskej služby Bosilku Perše. Dňa 6. apríla 1950 bol zatknutý a v procese proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu bol krivo obvinený z velezrady a vyzvedačstva. Štátny súd v Prahe ho 2. septembra 1950 odsúdil na trest smrti, Najvyšší súd rozsudok potvrdil a Rudolf Lančarič skončil 17. februára 1951 na popravisku. Lančarič riadil pri prenasledovaní Viliama Žingora (tzv. žingoriáda) Zoru Adamcovú, bývalú sekretárku politika Jána Lichnera, ktorá sa po februári 1948 dostala do vyšetrovacej väzby ŠtB. Po prepustení začala pod nátlakom spolupracovať s ŠtB. Je iróniou osudu, že Lančarič bol teda v procese so Šefikom Kevičom a spol. odsúdený skôr ako Viliam Žingor, ktorého pomáhal dostať do väzenia. „...spolčili sa navzájom a s ďalšími osobami na pokus o zničenie samostatnosti alebo ústavnej jednotnosti republiky, o rozvrátenie ľudovodemokratického zriadenia, spoločenskej a hospodárskej sústavy republiky (…) a za tým účelom vstúpili do priameho styku s cudzou mocou“ a tejto cudzej moci vyzradili štátne tajomstvá. V prípade Rudolfa Lančariča bolo obzvlášť závažnou okolnosťou, že bol osobitne povinný zachovávať štátne tajomstvo, k čomu sa zaviazal služobnou prísahou. Prokurátor sa vo svojej argumentácii opieral o výsledky vykonštruovaných procesov s Lászlóm Rajkom, z ktorých mal údajne vyplynúť zámer Josipa Broza Tita o vybudovanie tzv. „Dunajskej federácie“ ktorá by bola mimo dozoru ZSSR. Rudolf Lančarič bol popravený 17. februára 1951 v Prahe. Rehabilitovaný bol v roku 1964 na základe vyšetrenia Inšpekcie Ministerstva vnútra.


Čingischán

Context: Vojenské úspechy Územné rozširovanie Mongolskej ríše Po úteku sa pridal k Togrilovi, ktorý bol priateľ jeho otca a náčelník príbuzného kmeňa. Niekoľko nasledujúcich rokov sa odohrávali bratovražedné vojny. Počas nich si Temüdžin vybojoval moc. Vďaka diplomacii, krutosti a vojenským schopnostiam sa mu podarilo spojiť všetky kmene pod svoje velenie. Roku 1206 ho zhromaždenie mongolských náčelníkov vyhlásilo za veľkého chána, „vládcu vesmíru“ - Čingischána. Čingischán napadol štát Si Sia na severozápade Číny a neskôr ríšu Ťin na severe Číny. Počas bojov nastal spor medzi Čingischánom a šáhom Muhammadom, ktorý vládol Chórezmskej ríši . V roku 1219 viedol Čingischán svoje vojsko proti Muhammadovi. Stredná Ázia a Perzia, v ktorej sa Chórezmská ríša nachádzala, bola zničená. Kým jeho ďalšie vojská útočili na Rusko, Čingischán začal nájazdy na Afganistan a severnú Indiu. Domov sa vrátil roku 1225. Čingischán mal 4 synov - Jochi, Chagatai, Ogotaj, Tolui. Jeho nástupcom sa stal tretí syn Ogotaj.


Georgij Vasilievič Čičerin

Context: Introduction  Georgij Vasilievič Čičerin (; 24. november 1872, Karaul, Tambovská oblasť, Ruská ríša, teraz Rusko – † 7. júl 1936, Moskva, Sovietsky zväz, teraz Rusko) bol ruský marxistický revolucionár a sovietsky politik, ktorý od marca 1918 do júla 1930 pôsobil ako prvý ľudový komisár zahraničných vecí v sovietskej vláde.


Július Činčár

Context: Rodina  otec Juraj Činčár matka Anna rod. Voroňáková manželka: Maria, rod. Tomaschevska deti: Stanislav, Marián, Jana vnuci: Stanislava, Mária, Matúš, Marián, Daniel, Jana, Martin, Filip, Lukáš


Vasilij Konstantinovič Bľucher

Context: Život Pochádzal zo sedliackej rodiny. Priezvisko Bľucher získal jeho starý otec po návrate z krymskej vojny. Narodil sa v dedine Barščinka blízko Rybinska. Spočiatku pracoval ako robotník. Po začiatku prvej svetovej vojny bol povolaný do armády ako radový vojak. Slúžil v Brusilovovej 8. armáde. Vyznamenal sa v boji a bol dvakrát vyznamenaný Krížom sv. Juraja a neskôr povýšený na poddôstojníka. V januári 1915 bol ťažko ranený v bojoch pri Ternopole. Po 13 mesiacoch liečenia bol prepustený z armády a šiel pracovať do lodeníc v Nižnom Novgorode, neskôr do strojárskeho závodu v Kazani. V roku 1916 vstúpil do boľševickej strany. Bol členom vojenského sovietu v meste Samara. Neskôr bol zástupcom N. Kaširina, ktorý viedol oddiel bojujúci proti bielogvardejským vojskám na Južnom Urale. Jednotka obsadila Orenburg a v lete 1918 operovala v oblasti Orenburg-Ufa-Čeľabinsk. Po odrezaní od zvyšku boľševických síl jeho jednotky operovali partizánskym spôsobom. V auguste bol Kaširin ranený a velenie prebral Bľucher. V priebehu leta jeho jednotky (tzv. Uralský partizánsky oddiel) o sile asi 6000 až 10 500 mužov počas neustálych bojov v ťažkom teréne prešli za 54 dní okolo 1500 km a zničili nepriateľské jednotky o sile 7 plukov. Za tento úspech mu bol ako prvému boľševickému veliteľovi 30. septembra 1918 udelený Rad červenej zástavy. V citácii jeho vyznamenania bolo uvedené, že tento postup možno porovnávať so Suvorovovym prechodom Álp. Neskôr sa po reorganizácii svojich vojsk (premenovaných na 51. divíziu) podieľal na bojoch proti bielogvardejcom na Ukrajine a v južnom Rusku. Viedol sovietsku 3. armádu. Bol veliteľom sovietskych vojsk Ďalekovýchodnej republiky v rokoch 1921-1922. V druhej polovici 20. rokov slúžil ako vojenský poradca čínskej vlády. Neskôr po návrate do krajiny viedol Ukrajinský vojenský okruh a v roku 1929 bol poverený vedením sovietskych vojsk na Ďalekom východe. Počas bojov v okolí Rusko-Čínskej východnej železnice porazil oddiely miestnych čínskych vládcov. Za tento úspech bol vyznamenaný ako prvý sovietsky veliteľ Radom červenej hviezdy. Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal v novembri 1935 spolu s Klimentom Vorošilovom, Michailom Tuchačevským, Alexandrom Jegorovom a Semionom Buďonným. Počas stalinských čistiek bol v roku 1937 účastník súdu s maršalom Tuchačevským. V júli 1938 počas bojov v okolí jazera Chasan viedol ďalekovýchodný front. V dôsledku jeho chýb sovietske sily utrpeli ťažké straty a odrazili japonský vpád až 10. augusta. Hlavný vojenský soviet na čele s Vorošilovom, Buďonným, Molotovom a Stalinom následne Bľuchera obvinil z nedostatočnej pripravenosti frontu a neochoty očistiť front od zradcov. 22. októbra 1938 bol zatknutý a obvinený zo špionáže pre Japonsko. Bľucherovmu zatknutiu zrejme napomohol aj útek veliteľa NKVD na Ďalekom východe Genricha Ľuškova obávajúceho sa zatknutia, do Japonska. Pri vyšetrovaní sa Bľucher odmietal priznať a formálne ani nebol nikdy súdený. Bol mučený a pri brutálnom vypočúvaní prišiel o oko. Zomrel 9. novembra 1938 vo väznici Lefortovo v Moskve. Podľa obhliadky tela jeho smrť spôsobila pľúcna embólia. 10. marca 1939 bol posmrtne spätne zbavený hodnosti maršala a odsúdený na trest smrti za „špionáž pre Japonsko a protisovietske pravicové a vojenské sprisahanie“. Informácie o jeho smrti bol držané v tajnosti až do roku 1956, keď bol oficiálne rehabilitovaný.


Radomilická mokřina

Context: Prírodná rezervácia Radomilická mokřina je ohrozovaná vysúšaním mokrade a zmenou v hospodárení na lokalite aj v okolí. Keďže sa na mieste postupne upúšťa od hospodárenia na priľahlých lúkach, môže dôjsť k rozpadu cenných lúčnych spoločenstiev. Taktiež poľnohospodárska činnosť v blízkosti má za následok vyšší prísun živín na stanovište a teda postupné vytláčanie pôvodných druhov nitrofilnými. Tento prísun materiálu nastáva prevažne v čase výdatných dažďov, kedy sa Radomilický potok môže na lokalitu rozliať a priniesť jemnozrnný sediment bohatý na živiny a prípadne s vysokým obsahom pesticídov. Ďalším potenciálnym nebezpečenstvom by bola snaha obnoviť rybárčenie na zarastenom a čiastočne vypustenom rybníku, ktorý tvorí významnú časť lokality. Tento rybník bol obnovený v roku 2004 zo zdrojov revitalizácie riečnych systémov. Starostlivosť o rezerváciu zabezpečuje podľa zákona Juhočeský kraj.


Brčálnické mokřady

Context: Introduction  Brčálnické mokřady je prírodná rezervácia ev. č. 2294 neďaleko obce Železná Ruda v okrese Klatovy. Oblasť spravuje Správa NP a CHKO Šumava. Predmetom ochrany sú dynamicky sa vyvíjajúce bylinné i drevinné spoločenstvá vrátane tu žijúcich živočíšnych druhov.


Radomilická mokřina

Context: Ohrozenie Radomilická mokřina v jari Prírodná rezervácia Radomilická mokřina je ohrozovaná vysúšaním mokrade a zmenou v hospodárení na lokalite aj v okolí. Keďže sa na mieste postupne upúšťa od hospodárenia na priľahlých lúkach, môže dôjsť k rozpadu cenných lúčnych spoločenstiev. Taktiež poľnohospodárska činnosť v blízkosti má za následok vyšší prísun živín na stanovište a teda postupné vytláčanie pôvodných druhov nitrofilnými. Tento prísun materiálu nastáva prevažne v čase výdatných dažďov, kedy sa Radomilický potok môže na lokalitu rozliať a priniesť jemnozrnný sediment bohatý na živiny a prípadne s vysokým obsahom pesticídov. Ďalším potenciálnym nebezpečenstvom by bola snaha obnoviť rybárčenie na zarastenom a čiastočne vypustenom rybníku, ktorý tvorí významnú časť lokality. Tento rybník bol obnovený v roku 2004 zo zdrojov revitalizácie riečnych systémov. Starostlivosť o rezerváciu zabezpečuje podľa zákona Juhočeský kraj. V súčasnosti dochádza k regulácii hladiny vody v rybníku a teda k ovplyvňovaniu hydrologických pomerov. K tomu sa využíva postavený priepust z 90. rokov 20. storočia na odvodňovacej stoke pri severozápadnom okraji lokality. Tento priepust bol koncom roka 2004 znovuvybudovaný. Význam priepustu spočíva v tom, že v čase dlhodobého sucha zadržiava vodu na lokalite. Ale pre jeho správnu funkčnosť je potrebné jeho pravidelná kontrola. Tá sa nepodarila zabezpečiť v roku 2005, čo sa nepriaznivo prejavilo na rozmnožovaní kunky červenobruchej. Taktiež na miestach kultúrnej a ostricovej lúky dochádza ku kosbe vzrasteného porastu, čím sa darí spomaľovať postup sukcesie (predovšetkým zazemňovaniu).


Oleksovická mokřina

Context: Introduction  Oleksovická mokřina je prírodná pamiatka ev. č. 1897 neďaleko obce Hostěradice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 205 - 210 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.


Novořecké močály

Context: Introduction  Novořecké močály je prírodná rezervácia ev. č. 1723 neďaleko obce Stříbřec v okrese Jindřichův Hradec. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR Správa CHKO Třeboňsko. Objektom ochrany je rozsiahly komplex mokraďových ekosystémov v inundácii Novej řeky.


Meandry Smědé

Context: Introduction  Prírodná rezervácia Meandry Smědé bola vyhlásená 1. júla 1998 na ochranu krajinársky hodnotného územia údolnej nivy rieky Smědej s vyvíjajúcimi sa meandrami a slepými ramenami a štrkopieskovým náplavami. Má chrániť prirodzený charakter riečneho koryta so spoločenstvami rastlín a živočíchov mokradí, riečnej nivy a svahového lesa. Rezervácia má rozlohu 137 hektárov, leží v nadmorskej výške 220270 metrov, nachádza sa v katastroch obcí Višňová a Černousy. Súčasťou chráneného územia je aj Dubový rybník, ornitologicky významná lokalita severných Čech. Geologicky sa územie nachádza na rumburskej žule a kvartérnych sedimentoch.


Kříženecké mokřady

Context: Introduction  Kříženecké mokřady je prírodná rezervácia ev. č. 12800 neďaleko obce Hartmanice v okrese Klatovy. Oblasť spravuje Správa NP a CHKO Šumava. Predmetom ochrany je zachovanie prirodzeného charakteru horskej jelšiny, podmáčané smrečiny. Ochrana rastlinných spoločenstiev na bezlesnej časti, samovoľne sa vyvíjajúce bylinné a drevinné spoločenstvá.


Radomilická mokřina

Context: Lokalita Radomilická mokřina sa nachádza severne od obce Radomilice a západne od obce Záblatí, obe časti obce Dříteň v okrese České Budějovice. Lokalita leží na pravom a ľavom brehu Radomilického potoka v nadmorskej výške medzi 393 až Spomínaný potok cez prírodnú rezerváciu preteká a vlieva sa neďaleko hranice rezervácie do Strpského rybníka. Rezervácia sa tak čiastočne nachádza na nive tohto potoka. Južný až západný okraj rezervácie je lemovaný železničnou traťou Protivín-Zliv. Na severe a východe sa nachádzajú poľnohospodárske plochy využívané ako lúky a polia. Detailný pohľad na rybník v oblasti mokrade Z morfologického hľadiska je oblasť situovaná v rámci Českobudejovickej panvy. Povodím spadá oblasť rezervácie do povodia rieky Otavy.


Zoznam chránených území v okrese Rychnov nad Kněžnou

Context: Introduction Toto je zoznam chránených území v okrese Rychnov nad Kněžnou aktuálny k decembru roku 2016, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Rychnov nad Kněžnou. Kód Obrázok Názov Typ Galéria Commons Popis územia Súradnice 2209 Bažiny PR Rašelinové lúky a mokrade s výskytom radu osobitne chránených druhov rastlín 732 100x100bod Bedřichovka PR Úlohou ochrany prírody je zachovanie polokultúrnych čiastočne podmáčaných lúk, ktoré boli v 70. rokoch 20. storočia vyňaté z veľkoplošných odvodňovaní ako zachovalá ukážka polokultúrnej kvetnatej horskej lúky. 867 Mokraď Broumarské slatiny PP Ochrana slatinnej, bezkolencovej lúky a porastov vysokých ostríc, mokraďovej jelšiny, jaseňo-jelšového luhu a vlhké dubohrabiny s výskytom osobitne chránených a ohrozených druhov rastlín a živočíchov vo všetkých menovaných biotopoch 2437 Bukačka Bukačka NPR Zmiešaný bukosmrekový pralesovitý porast s veľmi bohatou kvetenou 2456 Zmiešaný les v dolnej časti černodolskej rezervácie Černý důl PR Bukojedľový prales typický pre Orlické hory 5915 Rieka Dědina Dědina u Dobrušky PP Biotop riečky Dědiny s populáciou mihule potočnej a hlaváča bieloplutvého 5819 Halín PP Zachovanie cenných biotopov, ktoré sú predmetom ochrany prirodzenej eutrofnej vodnej nádrže 1733 Lúka na lokalite Hořečky PR Bohatá lokalita horčeka českého 735 100x100bod Hraniční louka PR Rašelinová lúka s bohatou kvetenou 132 100x100bod Chropotínský háj PR Zvyšok lužného lesa s bohatou vegetáciou 731 Opis obrázku Jelení lázeň PR Hrebeňové rašelinisko typu vrchovisko s charakteristickou ohrozenou flórou, faunou a typickými rašelinovými javmi 2501 100x100bod Kačenčina zahrádka PP Fragment poloprírodzených trávobylinných spoločenstiev s porastmi krovinných vŕb a s výskytom chránených a ohrozených druhov rastlín a živočíchov 5690 Kačerov PP Podpora a stabilizácia populácie európsky významných a silne ohrozených živočíšnych druhov 859 Rašelinisko Kačerov Kačerov PR Cenná vegetácia bezlesia na ktoré je svojím výskytom viazaný rad vzácnych a ohrozených druhov húb, rastlín a živočíchov 574 Zmiešaný porast v dolnej časti PR Komáří vrch Komáří vrch PR Horská bučina na hrebeni Orlických hôr 1910 Kostelecký zámocký park Kostelecký zámecký park PR Zvýšená ochrana prírodných hodnôt v areáli zámockého parku v Kostelci nad Orlicí je vyhlásená z dôvodu ochrany vzácnych ekosystémov, ktoré sa v tejto lokalite nachádzajú. 248 Modlivý důl Modlivý důl PR Ochrana lesného porastu s pôvodnou drevinovou skladbou lesov Stredného Poorličia 1512 Na Hadovně PP Posledná lokalita červenohlava obyčajného vo východných Čechách 1980 Severnejšia časť PR Neratovské louky Neratovské louky PR Podmáčané lúky s významnou kvetenou a zverinou 5697 Opočenská obora Opočno PP Podpora a stabilizácia populácie európsky významných a silne ohrozených živočíšnych druhov vrátane aktívnej ochrany ich biotopu 100x100bod Orlice PrP Ochrana tokov Tichej, Divokej a spojenej Orlice 1495 Rieka Orlice v Bezpráví Orlice PP Cieľom ochrany je zachovanie doteraz z časti neregulovaného riečiska spojenej Orlice a typických častí údolnej nivy s vodnými a lužnými spoločenstvami. 64 Pohľad z Velkej Deštnej Orlické hory CHKO 326 Lesné porasty na hornom okraji PR Pod Vrchmezím Pod Vrchmezím PR Ochrana pôvodného zmiešaného vysokohorského lesa 1732 Rašelinová lúčka v PR Pod Zakletým Pod Zakletým PR Bohatá lokalita tučnice obyčajnej 860 Horný okraj svahového rašeliniska Rašeliniště pod Pětirozcestím PP Typické svahové rašelinisko v dynamickom vývoji s niekoľkými trhlinovými rašelinnými jazierkami s typickou hodnotnou flórou vzácnych a ohrozených druhov 858 Rašeliniště pod Předním vrchem PP Bezlesná rašelinná enkláva v súvislom lesnom poraste, s voľnými jazierkami. Výskyt vzácnych druhov rastlín (rosička okrúhlolistá, páperník úzkolistý a pošvatý, vstavačovec májový atď.) 5735 Rybník Spáleniště † PP Populácie mloka hrebenatého, mloka bodkovaného a ropuchy obyčajnej a ich biotop 384 Pralesovité lesné porasty na Sedloňovskom vrchu Sedloňovský vrch PR Zmiešaný porast pralesovitého charakteru 1511 Sfinga PP Selektívnym zvetrávaním vypreparované odkryvy granitických svorov na svahoch Kamenca 866 Opuková stráň Skalecký háj PR Zmiešaný lesný porast, významná lokalita kruštíka neskorého 730 100x100bod Trčkov NPR Zvyšok prirodzeného zmiešaného porastu drevín autochtónnej proveniencie v Orlických horách 733 100x100bod Trčkovská louka PR Zachovať podmáčanú lúku s vlastnými rašelinovými neohraničenými prameniskami. 5916 Potok na lokalite Týnišťské Poorličí PP Hlavným predmetom ochrany je populácia pižmovca hnedého ( Osmoderma eremita ) a jeho biotop. 5971 100x100bod Tuří rybník PP Ochrana populácií osobitne chránených druhov obojživelníkov, vtákov a rastlín; zachovanie prírode blízkeho stavu lesných spoločenstiev, predovšetkým hercýnskych dubohrabín 463 U Černoblatské louky † PP Zachovanie starého porastu borovice lesnej s prirodzeným výskytom smreka v rašelinových pôdach 1513 Dedina (Zlatý potok) v PP U Čtvrtečkova mlýna U Čtvrtečkova mlýna PP Bohatá populácie bledule jarnej ( Leucojum vernum ) a spoločenstvá vlhkých lúk 464 Les s poľnou cestou U Glorietu PP Ochrana cenného lokálneho ekotypu týnišťskej tzv. "pancierovanej" borovice ( Pinus sylvestris ) 465 Les na lokalite U Houkvice PR Ochrana významného ekosystému so vzácnou bažinnou vegetáciou podorlických štrkopieskových terás 579 100x100bod U Kunštátské kaple PP Ochrana hrebeňového orlickohorského rašeliniska s význačnou kvetenou 5683 Uhřínov-Benátky PP Podpora a stabilizácia populácie európsky významného a silne ohrozeného živočíšneho druhu – modráčika bahniskového, vrátane aktívnej ochrany jeho biotopu 490 Ve slatinské stráni Ve Slatinské stráni PR Opukové stráne s teplomilnou kvetenou (črievičník papučkový) 734 100x100bod Velká louka PP Rašelinová lúka s bohatou kvetenou 513 Vodní tůň PP Slepé rameno Tichej Orlice s brehovými porastmi 5696 Zadní Machová PP Podpora a stabilizácia populácie európsky významného a silne ohrozeného rastlinného druhu – črievičníka papučkového vrátane aktívnej ochrany jeho biotopu 528 Zámělský borek PR Opuková stráň s dubohrabovým porastom a vzácnu teplomilnou kvetenou 1714 Zbytka PR Ochrana európsky významných typov stanovíšť 1040 Zemská brána Zemská brána PR Skalnaté údolie Divokej Orlice so zaujímavými geologickými útvarmi


Dokeská pahorkatina

Context: Ochrana prírody Na území Dokeskej pahorkatiny pôsobí CHKO Kokořínsko a CHKO České středohoří. Je tu rad chránených lokalít, NPP Peklo, PP Kaňon potoka Kolné, NPR Novozámecký rybník, NPP Swamp, NPR Břehyně - Pecopala, PR Veľký a Malý Bezděz, PR Kokořínský důl, PP Špičák u Střezivojic, PP Husa.


Mokřady horní Liběchovky

Context: Ochrana pamiatky Územie prírodných rezervácií mokradí hornej i dolnej Liběchovky bolo spoločne zapísané na zoznam svetovo dôležitých mokradí Rámsarského dohovoru pod názvom Mokřady Liběchovky a Pšovky. Do súpisu prírodných rezervácií pod CHKO Kokořínsko boli mokrade zapísané Správou CHKO 31. marca 1996 s účinnosťou od 15. apríla 1996. Odborným pracoviskom je AOPK ČR, lokalite je pridelené číslo 1803. Blízko tejto rezervácie je celý rad ďalších chránených území, napospol pod správou CHKO Kokořínsko. Na niektorých lúkach v území sa vykonáva kosenie a likvidácia náletových drevín.


Chránená krajinná oblasť Křivoklátsko

Context: Geológia Väčšia časť oblasti je tvorená zvrásnenými starohornými bridlicami a časťami stredočeského Barrandienu s vložkami silicitov a vyvretých hornín. V členitej juhozápadnej časti CHKO sa vyskytujú výlevné vyvreliny z obdobia starších prvohôr – andezity, ryolity a dacity. Pri Skryjách vystupujú na povrch kambrické bridlice a zlepence, ktoré sa preslávili nálezmi trilobitov a ďalších skamenelín. Úzke chrbáty pri juhovýchodnom okraji CHKO sú tvorené ordovickými kremencami. Pozdĺž Berounky sa zachovali štrkopieskové riečne terasy.


U Staré Vápenice

Context: Prírodné pomery  Geológia Podložie tvorí devónske líšeňské súvrstvie s hádsko-říčskymi a křtinskými vápencami s prechodom do bazálnych klastík. V nive Říčky sú uložené kvartérne fluviálne sedimenty. Pôdy reprezentuje rendzina typická a luvizem typická, okolo vodného toku glej typický. Flóra Z drevín sú zastúpené borovica lesná, breza previsnutá, buk lesný, dub zimný, hrab obyčajný, javor horský, významný je výskyt mohutných jedincov jarabiny brekyňovej, na sutinách rastie lipa veľkolistá, v nive jelša lepkavá, medzi kríkmi drieň obyčajný, klokoč perovitý, čerešňa mahalebková. Rastlinstvo zastupuje ľalia zlatohlavá, lykovec jedovatý, medúnka medovkolistá, prvosienka jarná, vtáčia prilba biela, ohrozená prilbica žltá, vemenník dvojlistý a ďalšie. Fauna Z bezstavovcov je tu piadivka netýkavková, piadivka klenová, chochlatka buková, blyšťavka liesková, vtáky zastupuje muchárik bielokrký alebo ďateľ veľký.


Fojtecký mokřad

Context: Introduction  Fojtecký mokřad je prírodná pamiatka ev. č. 2210 neďaleko obce Mníšek v okrese Liberec. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Jizerské hory.


Chránená krajinná oblasť České středohoří

Context: Terajší stav Správa CHKO České středohoří sa stará o rad maloplošných chránených území. Prevažná väčšina lokalít v správe CHKO České středohoří sa nachádza v Českom středohoří, ale niektoré aj v susedných oblastiach (napr. V Lužických horách). Uvedený zoznam nie je kompletný. Národná prírodná rezervácia (NPR) Veľmi cenné sú tieto lokality: Lovoš, Milešovka, Oblík, Raná, Sedlo Národná prírodná pamiatka (NPP) Rad ďalších je zaradená tu: Biele stráne, Boreč, Březinské tisy, Dubí hora, Jánský vrch, Kamenná slunce, Panská skála v okrese Česká Lípa a Vrkoč. Prírodná rezervácia (PR) Predmetom ochrany sú ďalej: Bohyňská lada, Březina (prírodná rezervácia), Číčov (prírodná rezervácia), Holý vrch, Hradišťanská louka, Kalvárie, PR Kamenná hůra, Kozí vrch, Lipská hora, PR Milá, Sluneční stráň a Vrabinec Prírodná pamiatka (PP) Posledný zo skupín patriacich pod maloplošné ochranné územia: Babinské louky, Bobří soutěska v okresoch Česká Lípa a Děčín, Divoká rokle, Farská louka v okrese Česká Lípa, PP Hradiště, Jílovské tisy, Košťálov, Kuzov, Loupežnická jeskyně, Lužické šipáky, Magnetovec - Skalní hřib, Nebočadský luh, Plešivec, Radobýl, Stříbrný roh, Štěpánovská hora, Tobiášův vrch, Třtěnské stráně


Staroboleslavská rovina

Context: Charakteristika územia Je to fluviálna akumulačná rovina na pravom brehu Labe medzi Lysou nad Labem a sútokom s Vltavou s plošinami nižších stredopleistocénnych (Ris 2) a mladopleistocénnych terás (würm), miestami s pokryvom, návejmi a presypmi viatych pieskov. Podložie tvoria turónske slieňovce a piesčité slieňovce. Na povrchu würmských terás sú opustené korytá. Pri najspodnejšej Jizere mohutné akumulácie ríšskych a würmských terás (s vloženými terasami) zatlačili Labe na južný okraj údolia. Rovina je zalesnená z 50% prevažne borovicovými porastami, miestami s prímesou dubu alebo smreka, fragmentami dúbrav. Pri Sojoviciach na dolnej Jizere sa vykonáva zachytávanie riečnej vody a umelá infiltrácia (Káranská vodáreň). Sú tu pieskovne. Pri Jizere a miestami pri Labe sú početné rekreačné chaty. Okrsok zahŕňa chránené územia Všetatská černava, Černý orel, Písčina u Tišic, Hrbáčkovy tůně (časť).


Blatná hráz

Context: Ochrana Predmetom ochrany je údolná niva okolo prirodzene meandrujúceho Šebkovického potoka so zvyškami potočných jelšín uprostred monokultúr smreka. Jedno z posledných nálezísk bledule jarnej na okrese Třebíč.


Pohoří na Šumavě

Context: Ochrana prírody V katastrálnom území Pohoří na Šumave sa nachádza viacero maloplošných chránených území: PP Myslivna PP Pohořské rašeliniště PP Prameniště Pohořského potoka PP Stodůlecký vrch PP U tří můstků


Zhořská mokřina

Context: Introduction  Zhořská mokřina je prírodná pamiatka ev. č. 887 na severnom okraji obce Zálesná Zhoř v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK ČR.


Radomilická mokřina

Context: Rezervácia je dôležitým stanovišťom kunky červenobruchej (Bombina bombina), ktorá sa tu vyskytuje v počte niekoľkých desiatok volajúcich samcov v dobe rozmnožovania. Okrem kunky červenobruchej sa tu vyskytuje aj celý rad ďalších obojživelníkov, hlavne skokan ostropyský (Rana arvalis), skokan zelený (Rana kl. esculenta) a rosnička zelená (Hyla arborea). Z bezstavovcov sa tu vyskytuje napríklad vážka Sympecma fusca a Lestes barbarus, piliarka Croesus varus alebo kobylka Conocephalus dorsalis. Oblasť slúži tiež ako významné hniezdisko vodného a mokraďového vtáctva. Ide napríklad o cíbika chochlatého (Vanellus vanellus), kalužiaka červenonohého (Tringa totanus) alebo močiarnicu mekotavú (Gallinago gallinago).


Kalaštovský potok (územie európskeho významu)

Context: Predmet ochrany Predmetom ochrany je biotop: 91E0 Lužné vŕbovo-topoľové a jelšové lesy Predmetom ochrany sú tieto druhy: bobor vodný Castor fiber čík európsky Misgurnus fossilis lopatka dúhová Rhodeus sericeus amarus pásikavec veľký Cordulegaster heros plocháč červený Cucujus cinnaberinus pĺž podunajský Cobitis elongatoides uchaňa čierna Barbastella barbastellus


Maršovec a Čepička

Context: Ochrana Predmetom ochrany je biotop dvoch rybníkov a naň nadväzujúce mokraďové biotopy a podmáčané jelšiny s výskytom významných druhov rastlín a živočíchov, populácia kunky červenobruchej (Bombina bombina) , hrabavky škvrnitej (Pelobates fuscus) , skokana ostronosého (Rana arvalis) a mloka hrebenatého (Triturus cristatus) .


Raškovský luh

Context: Ochrana Predmetom ochrany sú aluviálne lúky zväzu Cnidion venosi a lužné dubovo-brestovo-jaseňové lesy v okolí nížinných riek. Ďalším predmetom ochrany je kunka červenobruchá ( Bombina bombina ). Lokalita je zároveň významným liahniskom obojživelníkov. Medzi negatívne vplyvy patrí nekosenie lúk a zanechávanie pokosenej biomasy. Nepriaznivo vplývajú občasné záplavy alebo naopak suchá. Zarastanie inváznymi a ruderálnymi druhmi, či emisie z neďalekej tepelnej elektrárne. Navrhované manažmentové opatrenia odporúčajú kosiť a raz ročne odvážať biomasu. K starostlivosti o územie patrí udržiavanie vodného režimu, v prípade potreby odstránenie inváznych druhov, či monitoring biotopov určených k ochrane.


Lapikus (prírodná pamiatka)

Context: Ochrana Predmetom ochrany sú údolné jaseňovo-jelšové luhy, hercynské dubohrabiny, stredoeurópske bazifilné teplomilné dúbravy, štrbinová vegetácia silikátových skál a drolín, skalná vegetácia s kostravou tvrdou (Festuca pallens) . Z rastlín je predmetom ochrany oman hodvábny (Inula oculus-christi) a lopúšik rôznoostnitý rôznoplodý (Lappula heteracantha subsp. heterocarpa) , z hmyzu ohrozený roháč veľký (Lucanus cervus) a z obojživelníkov veľmi ohrozená salamandra škvrnitá (Salamandra salamandra) .


Dolní a Prostřední Svrčov

Context: Ochrana Predmetom ochrany je lokalita s výskytom kunky červenobruchej (Bombina bombina) . Cieľom ochrany je zachovať vhodné podmienky pre jej existenciu a reprodukciu populácie. Jedná sa menšie územie s vodnými ekosystémami na ktorom sa nachádza sústava 4 menších rybníkov s menšou plochou litorálnych porastov tvorených prevážne sitinami a plytkými tôňami s populáciami ohrozených druhov živočíchov, ktoré sú na ne viazané.


Knížecí les

Context: Ochrana Predmetom ochrany je kunka červenobruchá a jej biotop, ktorý predstavujú jednak umelo vytvorené tône a sprievodné mokrade, jednak priľahlý segment lužného lesa, zvaného Knížecí les.Cieľom ochrany je zaistenie trvalej starostlivosti o predmet ochrany za účelom jeho zachovania v priaznivom stave. Hlavným cieľom je teda ochrana a vhodná údržba biotopov kunky červenobruchej (Bombina bombina). To predpokladá predovšetkým zachovanie tôní a miest s periodickým zaplavovaním vodou priesakom.


Vrbovecký rybník

Context: Ochrana Predmetom ochrany je prírodovedecky cenné územie s výskytom populácie kunky červenobruchej (Bombina bombina) a radu ďalších vzácnych druhov rastlín a živočíchov viazaných na biotopy mokradí a prechodne podmáčaných plôch.


Brazilka

Context: Upresnenie fauny a flóry Z rastlín sa tu vyskytuje predovšetkým: rašelinník ( Sphagnum sp.), ostrica čierna ( Carex nigra ), sitina ostrokvetá ( Juncus acutiflorus ), rosička okrúhlolistá ( Drosera rotundifolia ), všivec lesný ( Pedicularis sylvatica ), vres obyčajný ( Calluna vulgaris ). Vzácni zástupcovia živočíchov sú: vretenica severná ( Vipera berus ), jašterica živorodá ( Lacerta vivipara ), slepúch lámavý ( Anguis fragilis ), chrapkáč poľný ( crex crex ), sluka hôrna ( Scolopax rusticola ).


Mniší hora

Context: Fauna a flóra Z lesných porastov prevažujú dúbravy a dubohrabiny, hostiace niektoré ohrozené a chránené druhy rastlín, napr. ľaliu zlatohlavú ( Lilium martagon ), medúnku medovkolistú ( Melittis melissophyllum ), cyklámen purpurový ( Cyclamen purpurascens ), drieň obyčajný ( Cornus mas ) a i. Pne s dostatkom tlejúceho dreva umožňujú výskyt niektorých chránených druhov vtákov, napr. ďatľa prostredného ( Dendrocopos medius ), krutohlava hnedého ( Jynx torquilla ), muchára sivého ( Muscicapa striata ) alebo vlhy obyčajnej ( Oriolus oriolus ).


Osoblažský výběžek (prírodná pamiatka)

Context: Ochrana Predmetom ochrany je kunka červenobruchá a jej biotop. Cieľom ochrany je obnoviť jej stabilnú populáciu do podoby priaznivej z pohľadu záujmu ochrany prírody. Územie pamiatky sa v celom rozsahu prekrýva s EVL Osoblažský výběžek č.CZ0813460


Osypané břehy

Context: Flóra a fauna Z rastlín sa tu vyskytujú predovšetkým pieskomilné druhy, napr.: kolenec jarný (Spergula morisonii) pavinec horský (Jasione montana) silenka uškatá (Silene otites) Z živočíchovi sú to napr .: hrúz bieloplútvy (Romanogobio albipinnatus) bobor európsky (Castor fiber) jašterica zelená (Lacerta viridis) kulík riečny (Charadrius dubius) kalužiačik malý (Actitis hypoleucos) rybárik riečny (Alcedo atthis) volavka popolavá (Ardea cinerea) bocian biely (Ciconia ciconia) kalužiak červenonohý (Tringa totanus) mlynárka dlhochvostá (Aegithalos caudatus) kúdeľníčka lužná (Remiz pendulinus)


Výrovické kopce

Context: Ochrana Predmetom ochrany sú poloprirodzené suché trávniky a fácie krovín na vápnitých podložiach a skalná vegetácia s výskytom vstavača obyčajného (Anacamptis morio) , ponikleca veľkokvetého (Pulsatilla grandis) , krivca českého (Gagea bohemica) a ďalších významných a vzácnych druhov rastlín a živočíchov vrátane zvlášť chránených .


Čechy pod Kosířem (prírodná pamiatka)

Context: Ochrana Predmetom ochrany je európsky významný druh podkovára krpatého (Rhinolophus hipposideros) .


Lhotské jalovce a stěny

Context: Ochrana Predmetom ochrany sú skalné steny a mrazové zruby s pestrou mozaikou spoločenstiev. Zo vzácnych rastlinných druhov sa tu vyskytujú: vtáčia prilba biela (Cephalanthera damasonium) , ľalia zlatohlavá (Lilium martagon) , horec krížatý (Gentiana cruciata) , veternica lesná (Anemone sylvestris) , pahorec brvitý (Gentianopsis ciliata) . Z plazov jašterica krátkohlavá (Lacerta agilis) a tiež vzácnejšie druhy vtákov ako napr.: glezg hrubozobý (Coccothraustes coccothraustes) , krkavec čierny (Corvus corax) , rybárik riečny (Alcedo atthis) , jastrab krahulec (Accipiter nisus) , strakoš obyčajný (Lanius collurio) , vodnár potočný (cinclus cinclus)


Eliášovský les

Context: Fauna Obojživelníky: V dostupných zdrojoch je uvádzaný len jeden druh, skokan štíhly ( Rana dalmatina ). Vzhľadom na blízkosť rieky Malý Dunaj a rybníkov Rybáreň sv.Petra je možné predpokladať väčší počet druhov. Vtáky: Staršie lužné lesy rieky Malý Dunaj s veľkým podielom pôvodných druhov stromov poskytujú vhodné prostredie pre viaceré druhy ďatlov. Bol tu zistený najmenší druh ďateľ malý ( Dendrocopos minor ), ďateľ veľký ( Dendrocopos major ), žlna zelená ( Picus viridis ), žlna sivá ( Picus canus ) a tesár čierny ( Dryocopus martius ).


Nad Vápenkou

Context: Ochrana Dôvodom ochrany je zachovanie xerotermných spoločenstiev, chránených a ohrozených druhov rastlín a živočíchov. Flóra Na stepných stráňach sa vyskytuje najbohatšia populácia ponikleca veľkokvetého (Pulsatilla grandis) v Bielych Karpatoch. Zo osobitne chránených druhov rastlín sa tu vyskytuje: vstavač vojenský (Orchis militaris) , neotinea počerná (Orchis ustulata) , vstavač bledý (Orchis pallens) , päťprstnica obyčajná (Gymnadenia conopsea) a päťprstnica hustokvetá (Gymnadenia densiflora) , ľan žltý (Linum flavum) , kozinec dánsky (Astragalus danicus) a ďalšie. Fauna Na vegetáciu je viazaný svojím výskytom aj rad teplomilných druhov hmyzu. čmeľ záhradný (Bombus hortorum) , čmeľ skalný (Bombus lapidarius) , mravce (Formica pratensis) . Žije tu tiež jašterica krátkohlavá (Lacerta agilis) a z vtákov, hniezdia tu pŕhľaviar čiernohlavý (Saxicola rubicola) , strakoš obyčajný (Lanius collurio) a strnádka lúčna (Emberiza calandra) .


Vojenské cvičiště Bzenec

Context: Fauna Hmyz sa tu vyskytuje podobný ako na prírodnej pamiatke viate piesky. Je to napr. modlivka zelená (Mantis religiosa) , pamodlivka dlhokrká (Mantispa styriaca) , očkáň kostravový (Arethusana arethusa) , očkáň medúnkový (Hipparchia fagi) , očkáň ovsíkový (Minois dryas) a listnatka palinová (Narraga fasciolaria) . Z pavúkov to je napr. teplomil piesočný (Titanoeca psammophila) . Z plazov napr. jašterica zelená (Lacerta viridis) a užovka obojková (Natrix natrix) . Z vtákov sa tu vyskytujú: skaliarik sivý (Oenanthe oenanthe) , pŕhľaviar čiernohlavý (Saxicola torquata) , dudok chochlatý (Upupa epops) , lelek lesný (Caprimulgus europaeus) , škovránik stromový (Lullula arborea) a strakoš obyčajný (Lanius collurio) .


Vírská skalka

Context: Predmet ochrany Predmetom ochrany sú skalnaté zrázy s prirodzenými lesnými porastami, ďalej spoločenstvá pohyblivých sutín a skalnej vegetácie s kostravou sivou ( Festuca pallens ). Na lokalite sa ďalej vyskytuje luskáč lekársky ( Vincetoxicum hirundinaria ), konopička širolistá ( Dalanum ladanum ) a oman hnidákovitý ( Inula conyza ), z chránených živočíchov potom výr skalný ( Bubo bubo ) a užovka hladká ( Coronella austriaca ).


Vinohrady (prírodná pamiatka)

Context: Ochrana Predmetom ochrany je zachovanie prirodzeného a málo narušeného biotopu stepného charakteru s mimoriadnym výskytom kosatca nízkeho. Je to jedna z najsevernejších lokalít výskytu tejto vzácnej chránenej rastliny lebo ďalej na sever sa už nevyskytuje.


Porážky

Context: Fauna Súmračník skorocelový na území NPR Na lúkach je možné vidieť veľkú populáciu motýľov, medzi ktorými sa vyskytuje jasoň chochlačkový (Parnassius mnemosyne) , ohniváčik modrolesklý (Lycaena alciphron) , modráčik krvavcový (Phengaris teleius) , perlovec dvojradový (Brenthis hecate) , perlovec krvavcový (Brenthis ino) , bielopásovec topoľový (Limenitis populi) a piadivka poniklecová (Coenocalpe lapidata) . Z môr napríklad siatica deväťsilová (Rhyacia simulans Hufnagel) , sivkavec veľký (Rhizedra lutosa) a Episema scoriacea. Medzi chrobákmi, ktorí tu boli nájdení, patria májka kožovitá (Meloe rugosus) , Cassida murraea , Donus intermedius , Mogulones curvistriatus a skočky Argopus ahrensi , Dibolia foersteri a Longitarsus tristis . Z plazov a obojživelníkov sa tiež objavuje slepúch lámavý, skokan hnedý a kunka žltobruchá. Medzi vtáky, ktoré v lokalite sídlia alebo tú bývajú pozorované patrí pŕhľaviar červenkastý, strnádka lúčna, penica jarabá, strakoš veľký, prepelica poľná, chrapkáč poľný, sokol lastovičiar, kuvičok vrabčí, orol kráľovský a orol krikľavý.


Pod Juráškou

Context: Ochrana Predmetom ochrany je slatinná lúka s výskytom rosičky okrúhlolistej.


Dvořiště (prírodná rezervácia)

Context: Ochrana Predmetom ochrany sú zachovalé spoločenstvá rybničného litorálu, mokradí a rašelinísk. V rašeliskovej časti patrí k významným druhom rastlín ostroplod biely (Rhynchospora alba) , rosička okrúhlolistá (Drosera rotundifolia) , páperník úzkolistý (Eriophorum angustifolium) , pupkovník obyčajný (Hydrocotyle vulgaris) , praslička riečna (Equisetum fluviatile) , bezkolenec modrý (Molinia caerulea) , ostrica zobáčikatá (Carex rostrata) , ostrica ježatá (Carex echinata) , ostrica sivastá (Carex canescens) , ostrica čierna (Carex nigra) , fialka močiarna (Viola palustris) , bazanovec kytkový (Naumburgia thyrsiflora) , sitina cibuľkatá (Juncus bulbosus) , sitina niťolistá (Juncus filiformis) , psinček psí (Agrostis canina) , všivec lesný (Pedicularis sylvatica) . Litorálna vegetácia je tvorená porastami rákosia a vysokých ostríc, ktoré miestami dopĺňajú kosatec žltý (Iris pseudacorus) , pálka širokolistá (Typha latifolia) a veľmi zriedkavo šašina (Bolboschoenus yagara)


Skalka (prírodná rezervácia, okres Frýdek-Místek)

Context: Fauna a flóra Hlavnú zložku lesa tvoria acidofilné bučiny a jedľové bučiny s prímesou smreka obyčajného a javora horského. V slabo vyvinutom bylinnom poschodí sa hojne vyskytuje kopytník európsky, kyslička obyčajná, vranovec štvorlistý alebo brusnica čučoriedková. V lokalite žije tiež významné množstvo plazov, najmä jašterica živorodá, slepúch lámavý, vretenica severná a užovka obojková. Rovnako tu hniezdia silne ohrozené druhy vtákov, napríklad holub plúžik, jariabok hôrny, ďateľ bielochrbtý, pôtik kapcavý alebo jastrab krahulec.


Jezdovické rašeliniště

Context: Ochrana Dôvodom ochrany je zachovanie lokality vzácnych bahenných rastlín ako sú: jednokvietok veľkokvetý (Moneses uniflora) , bazanovec kytkový (Naumburgia thyrsiflora) , barička močiarna (Triglochin palustris) , rosička okrúhlolistá (Drosera rotundifolia) , vemenník dvojlistý (Platanthera bifolia) , vstavačovec májový (Dactylorhiza majalis) , vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata) , vŕbovka tmavá (Epilobium obscurum) , bielokvet močiarny (Parnassia palustris) , ostrica blšná (Carex pulicaris) , ostrica oblastá (Carex diandra) . Zo vzácnejších živočíchov sa na lokalite nachádza mravec rašelinový (Formica picea) , hnedáčik čermeľový (Melitaea diamina) , svrčiak zelenkavý (Locustella naevia) , trasochvost biely (Motacilla alba) , penica obyčajná (Sylvia communis) , vrchárka modrá (Prunella modularis) a strnádka obyčajná (Emberiza citrinella) , pŕhľaviar červenkastý (Saxicola rubetra)


Prírodný park Mikulčický luh

Context: Flóra Na približne polovici územia parku sa nachádza lužný les. Na miestach, kde nedochádzalo k pravidelnému zaplavovaniu môžeme nájsť: dub letný (Quercus robur) , jaseň štíhly (Fraxinus excelsior) , Brest (Ulmus) a javor poľný (Acer campestre) . Bližšie k vode je potom silnejšie zastúpenie vŕb spolu s topoľom bielym (Populus alba) a čiernym (Populus nigra) . V bylinnom podraste sa vyskytuje na jar kvitnúci cesnak medvedí (Allium ursinum) , snežienka jarná (Galanthus nivalis) alebo blyskáč cibuľkatý (Ficaria verna) . V mokraďových oblastiach rastie vodnianka žabia (Hydrocharis morsus-ranae) , červenavec plávajúci (Potamogeton natans) , leknica žltá (Nuphar lutea) , kosatec žltý (Iris pseudacorus) alebo šípovka vodná (Sagittaria sagittifolia) . Na mezofilných až vlhkých lúkach rastie oman vŕbolistý (Inula salicina) , metlica trsnatá (Deschampsia cespitosa) , ostrica sivá pravá (Carex flacca) , kraslica prostredná (Briza media) , pichliač sivý (Cirsium canum) , psiarka lúčna (Alopecurus pratensis) , kostihoj lekársky (Symphytum officinale) , karbinec európsky (Lycopus europaeus) , žltuška lesklá (Thalictrum lucidum) , hrachor hľuznatý (Lathyrus tuberosus) , túžobník brestový (Filipendula ulmaria) alebo jesienka obyčajná (Colchicum autumnale) .


Luh u Telče

Context: Ochrana Dôvodom ochrany je zachovanie jedinečnej ukážky lužného lesa v jedľobukovom stupni v drsnejšej polohe Českomoravskej vrchoviny dôležitej aj z hľadiska ornitologického. Na lokalite môžeme nájsť: bleduľu jarnú (Leucojum vernum) , dub letný (Quercus robur) , jaseň štíhly (Fraxinus excelsior) , nachádzajú sa tam tiež lipa malolistá (Tilia cordata) , čremcha obyčajná (Prunus padus) , mrvica lesná (Brachypodium sylvaticum) a ostrica lesná (Carex sylvatica) . Z vtákov sú to napríklad: mlynárka dlhochvostá (Aegithalos caudatus) , ďateľ malý (Dendrocopos minor) , muchárik belokrký (Ficedula albicollis) , slávik obyčajný (Luscinia megarhynchos) , vlha obyčajná (Oriolus oriolus) .


Králova zahrada

Context: Flóra Hlavným predmetom ochrany je bleduľa jarná ( Leucojum vernum ) v jelšine, ktorú radíme do spoločenstiev Picea-Alnetum a Pruno-Fraxinetum . Rastú tu tiež prvosienka vyššia ( Primula elatior ), lykovec jedovatý ( Daphne mezereum ), kopytník európsky ( Asarum europaeum ), slezinovka striedavolistá ( Chrysosplenium alternifolium ), jesienka obyčajná ( Colchicum autumnale ), pečeňovník trojlaločný ( Hepatica nobilis ) a i. Smrek obyčajný ( Picea abies ) tu vďaka podmáčaniu stanovišťa prirodzene zostupuje do nezvyčajne malej nadmorskej výšky.


Bašnov

Context: Flóra Na lokalite sa vyskytujú rôzne mokraďové a vodné rastliny - záružlie močiarne ( Caltha palustris ), roripa obojživelná ( Rorippa amphibia ), betonika lekárska ( Betonica officinalis ), cesnak hranatý ( Allium angulosum ), Kukučka lúčna ( Lychnis flos-cuculi ), kosatec žltý ( Iris pseudacorus ), kostihoj lekársky ( Symphytum officinale ), kozobrada východná ( Tragopogom orientalis ), iskerník vodný ( Ranunculus aquatilis ), jesienka obyčajná ( Colchicum autumnale ), žaburinka menšia ( Lemna minor ), pálka širokolistá ( Typha latifolia ), ostrica dvojradová ( Carex disticha ), ostrica čierna ( Carex nigra ), ostrica štíhla ( Carex acuta ), ostrica sivá ( Carex flacca ) a ostrica líščia ( Carex vulpina ), pichliač sivý ( Cirsium canum ), nezábudka roľná ( Myosotis arvensis ), prvosienka jarná ( Primula veris ), iskerník prudký ( Ranunculus acris ), puškvorec obyčajný ( Acorus calamus ), trsť obyčajná ( Phragmites australis ), sitina klbkatá ( Juncus conglomeratus ), smlz kroviskový ( Calamagrostis epigeios ), steblovka vodná ( Glycerina maxima ), okrasa okolíkatá ( Butomus umbellatus ), praslička močiarna ( Equisetum palustre ), šašina prímorská ( Bolboschoenus maritimus ), ježatka kuria ( Echinochloa crus-galli ), horčiak obojživelný ( Persicaria amphibia ) ai. V roku 1982 tu bola nájdená bublinatka obyčajná ( Utricularia vulgaris ).


Chránená krajinná oblasť Východné Karpaty

Context: Flóra V bylinných spoločenstvách sa prelínajú druhy Východných a Západných Karpát a súčasne sa vyskytujú typické horské druhy karpatských bučín a vrcholových lúk s nížinnými teplomilnými druhmi, ktoré sem zasahujú z južných oblastí. Z významných druhov Východných Karpát sa vyskytuje scila dvojlistá východná (Scilla bifolia ssp. subtriphylla) razivka smradľavá (Aposeris foetida) čemerica purpurová (Helleborus purpurascens), kostrihoj srdcovitý (Symphytum cordatum), telekia ozdobná (Telekia speciosa), mliečnik rakúsky Sojákov (Euphorbia austriaca ssp. sojakii), zvonček konáristý jedľový (Campanula patula ssp. abietina), kosatec trávolistý pašachorový (Iris graminea ssp. pseudocyperus), iskerník karpatský (Ranunculus carpaticus), prilbica metlinatá (Aconitum paniculatum), silenka pochybná (Silene dubia), fialka odchýlená (Viola declinata). Z vápnomilných druhov je významný jelení jazyk celolistý (Phyllitis scolopendrium), pichliač lepkavý (Cirsium erisithales), zvonovník hlavatý (Phyteuma orbiculare). Z horských druhov sa vyskytuje jastrabník pomarančový (Hieracium aurantiacum), papradka alpínska (Athyrium distentifolium), rebrovka rôznolistá (Blechnum spicant), objímavka obyčajná (Streptopus amplexifolius), kostrava horská (Festuca drymeia) a iné.


Machy

Context: Druhy Rašelinník močiarny (lat. Sphagnum palustre ), tvoriaci husté porasty v lesoch aj na vrchoviskách, mokrých lúkach, nížinách a horách. Tieto rastliny na svojej báze odumierajú a na vrchole ustavične dorastajú a tvoria tak vrstvy rašeliny. Okolo potokov rastie Merík vlnkatý (lat. Plagiomnium undulatum ). Na kamenistých, suchých a piesočnatých pôdach tvorí sivozelené vankúšiky Ploník borievkový (lat. Polytrichum juniperinum ).


Hajnice (prírodná pamiatka)

Context: Ochrana Predmetom ochrany sú lúčne spoločenstvá so zvlášť chránenými druhmi rastlín a živočíchov. Nachádzajú sa tu vlhkejšie typy lúk, psiarkové trávniky, kamenné znosy, krovinaté remízky, tône, pramenisko a lúčne lady. Centrom oblasti je rybník Hajnice, ktorým preteká Hejnický potok. Žijú tu mlok bodkovaný (Lissotriton vulgaris) , mlok horský (Triturus alpestris) , rak riečny (Astacus astacus) , rosnička zelená (Hyla arborea) , močiarnica mekotavá (Gallinago gallinago) , šidielko (Coenagrion hastulatum) a hnedáčik čermeľový (Melitaea diamina) , z rastlín sú zastúpené vstavačovec májový (Dactylorhiza majalis) , všivec lesný (Pedicularis sylvatica) , ďatelina gaštanovohnedá (Trifolium spadiceum) a popolavec kučeravý (Tephroseris crispa) .


Pod Šibeničním kopcem

Context: Ochrana Predmetom ochrany je unikátne spoločenstvo Melicetum ciliate vytvorené na podklade kryštalických vápencov. Vzhľadom k úplnej prevahe silikátových hornín na juhovýchodnom okraji Českého masívu je flóra a vegetácia tejto lokality v širšom regióne výnimočná. Z významných druhov rastlín tu nájdeme napr. medničku brvitú (Melica ciliata) , oman hodvábny (Inula oculus-christi) , rezedu žltú (Reseda lutea) a ľan tenkolistý (Linum tenuifolium) .


Hvožďanská louka

Context: Ochrana Predmetom ochrany sú pastviny s bohatou vlhkomilnou kvetenou. V lokalite rastie množstvo cenných rastlinných druhov, napr. horec pľúcny (Gentiana pneumonanthe) , ihlica plazivá (Ononis repens) , ľanolistník pyrenejský (Thesium pyrenaicum) , pichliač bezbyľový (Cirsium acaule) , vŕba plazivá (Salix repens) , vemenník dvojlistý (Platanthera bifolia) alebo vstavačovec májový (Dactylorhiza majalis) . Vďaka horcu sa v mieste vyskytuje jedna z najstabilnejších populácií modráčika horcového (Phengaris alcon) v Česku.


Jalovec (prírodná pamiatka)

Context: Ochrana Dôvodom ochrany je zachovanie borievky obyčajnej (lat. Juniperus communis ) a zvyškov prirodzených podhorských pasienkov s výskytom horčeka pravého ( Gentianella amarella ), pahorca brvitého ( Gentianopsis ciliata ), pichliača bezbyľového ( Cirsium acaule ) a horčeka českého ( Gentianella bohemica ), ktorý tu rastie na svojej absolútnej areálovej hranici smerom na východ.


Cíbik chochlatý

Context: Introduction  Cíbik chochlatý alebo cíbik obyčajný (lat. Vanellus vanellus ) je druh z čeľade kulíkovité. Obýva nížiny s nevysokou vegetáciou palearktídy. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov cíbik chochlatý patrí medzi takmer ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, populácia v Európe podľa výsledkov projektu Pan-European Common Bird Monitoring Scheme , prebiehajúci v 21 krajinách, mierne klesá od roku 1980. Toto potvrdzujú aj najnovšie poznatky, na základe ktorých je predpokladaný pokles o 3049% v priebehu trochu generácií (27 rokov). Podľa výsledkov zimného sčítania došlo k silnému poklesu stavov v Európe a západnej Ázii v rokoch 19882012. Z ostatnej časti jeho areálu rozšírenia nie sú k dispozícii žiadne aktuálne dáta.


Templštejn (prírodná rezervácia)

Context: Ochrana Predmetom ochrany sú suťové lesy, štrbinová vegetácia silikátových skál a drolín, suché vresoviská nížin a pahorkatín bez výskytu jalovca obecného. Z rastlín je predmetom ochrany kyjanôčka bezlistá, z motýlich druhov spriadač kostihojový.


Urbánkův palouk

Context: Fauna Zo zvieracej ríše sa tu vyskytuje a hniezdi ľabtuška lúčna ( Anthus pratensis ), pŕhľaviar červenkastý ( Saxicola rubetra ) a červenák karmínový ( Carpodacus erythrynus ). Ako si môžete prečítať na informačnej tabuli pri PP, bola tu pozorovaná aj močiarnica mekotavá ( Gallinago gallinago ) a strnádka lúčna ( Miliaria calandra ). Územie je biotopom hraboša močiarneho ( Microtus agrestis ), myšky drobnej ( Micromys minutus ), a tiež jašterice živorodej ( Zootoca vivipara ).


Údolí Chlébského potoka (okres Blansko)

Context: Ochrana Predmetom ochrany je niva Chlébského potoka s početnou populáciou ohrozenej bledule jarnej (Leucojum vernum) na východnom okraji jej súvislého rozšírenia. V prípotočných jelšinách s jelšou lepkavou (Alnus glutinosa) a jaseňom štíhlym (Fraxinus excelsior) miestami s prímesou smreka obyčajného (Picea abies) sa vyskytujú napríklad ostrica oddialená (Carex remota) , ostrica lesná (Carex sylvatica) , čarovník obyčajný (Circaea lutetiana) , prvosienka vyššia (Primula elatior) , lykovec jedovatý (Daphne mezereum) a valeriána výbežkatá (Valeriana excelsa) . Tieto druhy sú doplnené radom bylín mezofilných lesov. Rastie tu napríklad kopytník európsky (Asarum europaeum) , pečeňovník trojlaločný (Hepatica nobilis) a pľúcnik tmavý (Pulmonaria obscura) . V lúčnych porastoch sú zastúpené vlhkomilné druhy pichliač potočný (Cirsium rivulare) , krvavec lekársky (Sanguisorba officinalis) či hadovník väčší (Bistorta major Gray) . Pozdĺž toku vytvára súvislé porasty deväťsil lekársky (Petasites hybridus) .


Obůrky-Třeštěnec

Context: Ochrana Dôvodom ochrany je zachovanie prirodzenej biocenózy vlhkého až močaristého charakteru s výskytom chránených druhov rastlín, najmä vstavačov (päťprstnice obyčajnej a kruštíka močiarneho). Je jednou z posledných lokalít, kde sa tieto vzácne rastliny vyskytujú.


Hadce u Hrnčíř

Context: Predmet ochrany Predmetom ochrany je hadcový bôr, jedna z dvoch existujúcich lokalít kuričky ( Minuartia smejkalii ) a tiež vzácny slezinník klinovolistý ( Asplenium cuneifolium ).


Lúčky - Roveňky

Context: Ochrana Predmetom ochrany sú mokraďové lúky s výskytom vzácnych vstavačovitých a ďalších vzácnych mokraďových druhov rastlín.


Louky pod Skalami

Context: Ochrana Predmetom ochrany sú mokraďové ostricové lúky s bohatou kvetenou.


Štěpánovský potok (prírodná rezervácia)

Context: Ochrana Hlavným dôvodom ochrany je zachovaný ekosystém pstruhového potoka s významným výskytom mihule potočnej. Z kôrovcov tu žije rak riečny, čo svedčí o vysokej čistote vody; ďalšími typickými druhmi sú ryby ako pstruh, plotica, jalec hlavatý, jalec maloústy, čerebľa pestrá, hrúz škvrnitý alebo slíž severný.


Zlatá louka

Context: Prírodné pomery  Geológia Geologické podložie tvoria kriedové sedimenty. Flóra kruštík močiarny ( Epipactis palustris ) ostrica Davallova ( Carex davalliana ) ostrica Hostova ( Carex hostiana ) rosička okrúhlolistá ( Drosera rotundifolia ) bielokvet močiarny ( Parnassia palustris ) vachta trojlistá ( Menyanthes trifoliata ) Lesný porast v okolí lúky dub ( Quercus ) krušina jelšová ( Frangula alnus ) roztrúseno smrek obyčajný ( Picea abies ) Fauna Empria baltica jantárovka veľká ( Succinea putris ) jantárovka stisnutá ( Succinella oblonga ) jašterica živorodá ( Lacerta vivipara ) ľabtuška lesná ( Anthus trivialis ) Menesia bipunctata Nematus viridissimus kochlikopa lesklá ( Cochlicopa lubrica ) trsteniarik spevavý ( Acrocephalus palustris ) dulovnica menšia ( Neomys anomalus ) ligotka močiarna ( Zonitoides nitidus )


Radomilická mokřina

Context:
Podložie lokality je tvorené biotitickou pararulou, na ktorej sa nachádzajú treťohorné ílovité piesky mydlovarského súvrstvia. Na treťohorných pieskoch sa nachádzajú štvrtohorné deluviofluviálne sedimenty. Pôdny profil tvorí široký pás pseudoglejov a to prevažne na mierne naklonených svahoch. V oblasti nivy potoka sa nachádza glej s charakteristickými prechodmi ku gleju organozemnému a organozemi.

Radomilická mokřina výrazne reaguje na zmeny počasia v priebehu rokov. Ak je suché leto, je oblasť takmer bez vody, naopak vo vlhkých rokoch je lokalita takmer celá zaplavená.


Mokřady dolní Liběchovky

Context: Dôvody ochrany Dôvodom ochrany je ochrana rozsiahlej sústavy mokradí. Sústava mokradí sa v roku 1997 stala súčasťou lokality Mokřady Liběchovky a Pšovky, ktorá je zapísaná v zozname rámsarských mokradí medzinárodného významu. Na mokrade je svojim výskytom viazaný rad vzácnych druhov rastlín a živočíchov, napr. Ulitníky pimprlík mokraďový, pimprlík bruškatý alebo oblovka veľká. Mokraď so zamrznutou Liběchovkou v blízkosti Želíz


Čáslavská kotlina

Context: Charakteristika územia Je to neotektonická zníženina pri juhozápadnom úpätí Železných hôr, tvorená prevažne turónskymi slieňovcami, piesočnatými slieňovcami a vápnitými prachovcami, menej horninami kutnohorského kryštalinika a moldanubika. Vyznačuje sa plochým dnom klesajúcim k severozápadu, so štruktúrne denudačnými plošinami, geomorfologicky menej výraznými riečnymi terasami, širokými údolnými nivami Doubravy, Klejnárky a priľahlého úseku stredného toku Labe, s pokrývmi viatych pieskov a miestami s exhumovaným predkriedovým kryštalinickým georeliéfom zarovnaných povrchov a uzlov.


Nymburská kotlina

Context: Charakteristika územia Je to štruktúrne podmienená erózne denudačná zníženina pri strednom toku Labe. Vyznačuje sa rovinným až plošinným dnom s nízkymi stredo a mladopleistocennymi riečnymi terasami, údolnými nivami, pokryvmi a presypmi viatych pieskov, zarovnanými slieňovcovými povrchmi kryopedimentov a vzácnymi svedeckými vrchmi. Přerovská a Semická hůra


Context: Introduction  Chránená krajinná oblasť Kokořínsko – Máchův kraj bola vyhlásená v roku 1976 ako CHKO Kokořínsko v oblasti, ktorá sa v minulosti nazývala Polomené hory , Dubské skály alebo Dubské Švýcarsko ( Daubaer Schweiz ). K 1. septembru 2014 bola CHKO rozšírená o ďalšiu, nenadväzujúcu časť o rozlohe 136 km² s názvom Máchův kraj, rozkladajúcou sa v severovýchodnom okolí Máchovho jezera. Chránená krajinná oblasť zaberá rozlohu cca 410 km². Patrí k najkrajším oblastiam Mělnicka, Českolipska, Mladoboleslavska aj celých Čiech. Krajina má kaňonovitý charakter, v severnej časti prechádza do pahorkatiny, sú pre ňu typické pieskovcové skaly, z ktorých mnohé vytvárajú rozličné tvary - skalné previsy, drobné jaskyne, výklenky a rímsy. Polomené hory podobne ako České stredohorie vznikli koncom treťohôr, kedy došlo k rozlomeniu reliéfu a preniknutie čadičovej a znelcovej magmy k zemskému povrchu.


Těšínská pahorkatina

Context: Vymedzenie Mierne zvlnená krajina sa nachádza vo východnej časti Moravsko-sliezskeho kraja. Tiahne sa zo západu na východ v dĺžke asi približne medzi mestami Frýdek-Místek, Havířov a Český Těšín, v nadmorskej výške od 300 do Celková rozloha je . Na juhu pozvoľna prechádza do Třineckej brázdy, na západe a severe je výrazne zreteľnejšia hranica s Ostravskou panvou a východnú hranicu tvorí štátna hranica s Poľskom. Na juhovýchode tvorí medzi Třineckou brázdou a štátnou hranicou úzky výbežok, ktorý prebieha od Českého Těšína až po východný okraj územia Třinca, kde susedí so Sliezskymi Beskydami (s podcelkom Čantoryjská hornatina). Členitosť povrchu je zapríčinená najmä hlboko zarezanými údoliami riek Lučina a Stonávka. V týchto údoliach boli postavené vodné nádrže Žermanice (na Lučine) a Těrlicko (na Stonávke), určené pre zásobovnie priemyselných podnikov na Ostravsku, ale aj na rekreačné účely.


Všetatská pahorkatina

Context: Charakteristika územia Je to plochá pahorkatina tvorená stredoturónskymi prachovcami a jemnými pieskovcami jizerského súvrstvia a spodnoturónskymi ílovcami a slieňovcami bělohorského súvrstvia vrchnej kriedy a kvartérnymi sedimentmi rôznej genézy. Sú tu dva výrazné asymetrické štruktúrne denudačné slieňovcové chrbáty smere JV-SZ - Cecemínský a Turbovický chrbát (hřbet) , ktoré sú oddelené tzv. Všetatskou bránou s výplňou štrkovitých pieskov mladoriskej terasy. Menované chrbáty oddeľujú od údolia Labe zníženinu Všetatský (Mělnický) úval - opustené stredopleistocénne údolie s mocnými pieskami a štrkmi jizerského pôvodu, zakryté v strednej a severozápadnej časti holocénnymi hnilokalmi, slatinami, deluviofluviálnymi sedimentami, usadeninami náplavových kužeľov, zriedkavo viatymi pieskami. Sú tu jamy po ťažbe pieskov (často zatopené vodou). Okrsok zahŕňa chránené územia Slatinná louka u Liblic a Prutník.


Chránená krajinná oblasť Křivoklátsko

Context: Geomorfológia Väčšina územia je súčasťou geomorfologického celku Křivoklátska vrchovina, na severovýchod CHKO zasahuje výbežok Plaskej pahorkatiny. Najnižším bodom je údolie Berounky (), najvyšším vrcholom je Těchovín () v juhozápadnej časti CHKO. Mierne zvlnená vrchovina je rozčlenená hlbokým údolím Berounky a jej prítokov. Nad okolitý terén vystupujú aj osamotené silicitové skalné útvary, v juhovýchodnej časti územia sa nachádza niekoľko úzkych kremencových skalných chrbátov (Krušná hora, Velíz, Zámecký vrch).


Context: Introduction Borovicové lesy nad Vltavou, Česko Suchomilné borovicové a borovicové zmiešané lesy sú zmiešané lesy s prevládajúcou borovicou na slnečných a suchých stanovištiach.


Železnorudská hornatina

Context: Vodstvo V Železnorudskej hornatine pramení Úhlava a Křemelná (zdrojnica Otavy) a Řezná (Regen, prítok Dunaja). Pozostatkom ľadovcov sú Černé a Čertovo jazero.


Vsetínská Bečva

Context: Pozri aj  Bečva Rožnovská Bečva Kategória:Rieky v Česku Kategória:Povodie Moravy


Králický Sněžník (vrch)

Context: Vegetácia Najvyššie časti Králického Sněžníka (nad ) tvoria hole s typickou subalpínskou vegetáciou. Nižšie polohy pokrývajú prevažne smrekové porasty.


Radomilická mokřina

Context:
Radomilická mokřina sa nachádza severne od obce Radomilice a západne od obce Záblatí, obe časti obce Dříteň v okrese České Budějovice. Lokalita leží na pravom a ľavom brehu Radomilického potoka v nadmorskej výške medzi 393 až 400 mnm Spomínaný potok cez prírodnú rezerváciu preteká a vlieva sa neďaleko hranice rezervácie do Strpského rybníka. Rezervácia sa tak čiastočne nachádza na nive tohto potoka. Južný až západný okraj rezervácie je lemovaný železničnou traťou Protivín-Zliv. Na severe a východe sa nachádzajú poľnohospodárske plochy využívané ako lúky a polia.

Z morfologického hľadiska je oblasť situovaná v rámci Českobudejovickej panvy. Povodím spadá oblasť rezervácie do povodia rieky Otavy.


Chránená krajinná oblasť Třeboňsko

Context: Hlavné objekty ochrany  Rybníky – umelé mokrade vytvorené predovšetkým v 15. storočí, spolu s dôsledným systémom stôk (najvýznamnejšia je dlhá Zlatá stoka). Rybníkov je v CHKO celkom 450, najväčší je Rožmberk, ktorý je súčasne najväčším rybníkom v Česku Rašeliniská – prirodzené, ťažbou do rôznej miery narušené mokrade prevažne kyslého vrchoviskového charakteru Niva meandrujúcej rieky Lužnice, nejcennejšia je v úseku medzi obcou Majdalena a rybníkom Rožmberk Pieskovne – hlbšie nádrže vzniknuté po ťažbe štrkopieskov v lokalitách Veselí nad Lužnicí, Suchdol nad Lužnicí, Halámky, príbuznými ekosystémami sú prirodzené piesočné presypy


Praděd (národná prírodná rezervácia)

Context: História Oblasť Velkej kotliny bola už na začiatku 19. storočia považovaná botanikmi za veľmi cennú lokalitu. Aj napriek tomu však v rokoch 1919 – 1922 bolo územie Vysokej Hole vrátane Velkej kotliny využívané ako dopadová plocha pre delostrelecké cvičenia česko-slovenskej armády. Výsledkom toho bola rozsiahla devastácia tohto biologicky cenného horského územia. V roku 1946 bolo územie Velkej kotliny stanovené a vyhlásené ako prísna rezervácia. Následne potom v roku 1955 pribudli ďalšie, a to Štátna prírodná rezervácia (ŠPR) Vrchol Pradědu vďaka jeho typickým vysokohorským holiam, ŠPR Velký Kotel a ŠPR Malý Kotel pre pestrú botanickú diverzitu, ŠPR Divoký důl pre strmé údolia v skalách s autochtónnymi porastami a ŠPR Petrovy kameny s unikátnymi vysokohorskými spoločenstvami rastlín a živočíchov. V roku 1963 bola ako posledná vyhlásená ŠPR Bílá Opava. Dôvodom jej vyhlásenia boli jedny z najzachovalejších prirodzených smrekových pralesov v Česku. 14. decembra 1990 potom spojením tých štátnych prírodných rezervácií vznikla národná prírodná rezervácia Praděd. Lesné hospodárstvo tu slúžilo do 17. storočia len pre potrebu miestneho panstva. S príchodom priemyslu sa však situácia zmenila. Veľký podiel na spotrebe dreva mali železiarne v Janoviciach a neskôr aj Bruntálske panstvo. Pre umožnenie prepravy dreva po vode bol upravený tok Bílej Opavy. Vplyvom ťažby zameranej na určité druhy dreva došlo k zmenám druhového zastúpenia drevín. Zvýšilo sa zastúpenie ihličnanov oproti listnáčom, lesy sa stali viac rovnorodé. Došlo k potlačeniu bučín, ktoré boli nahradzované smrekovými monokultúrami. Po vyčerpaní zásob v prístupných polohách pokračovala holá ťažba do vyšších polôh. Snaha o umelú obnovu lesa sa začala objavovať až v 19. storočí, ale nevhodnými drevinami domáceho i alpského pôvodu (predovšetkým borovica kosodrevina a limba). Najväčšie zalesňovacie práce prebiehali na prelome 19. a 20. storočia. Lesníci boli presvedčení, že predovšetkým vplyvom pastvy došlo k výraznému poklesu hornej hranice lesa a že vďaka vysádzaniu borovice horskej a limby môžu túto hranicu zvýšiť. To však má až do dnešných dní neblahé účinky na druhy, ktoré prirodzené bezlesie vyžadujú a kosodrevina im ich prirodzené prostredie zaberá. Ďalším dôvodom pre výsadbu bola snaha zabrániť erózii pôdy a snehovým lavínam. Vzhľadom na obťažné obhospodarovanie vysokých polôh sa nechali tieto porasty rásť bez zásahu. Výsledkom toho sú dnešné staré nestabilné monokultúry, neodolné proti biotickým i abiotickým činiteľom. Najstaršou budovou na území NPR Praděd je Švýcárna , postavená roku 1829. Jej účelom bolo zavedenie pasenia hovädzieho dobytka na švajčiarsky spôsob. Pastva pravdepodobne udržiavala druhovú pestrosť holí a v súčasnosti sa preto zvažuje jej opätovné rozšírenie. Ďalším objektom slúžiacim pre chov tentoraz predovšetkým oviec, bola Ovčárna . V roku 1866 bola po bitke pri Hradci Králové využívaná ako veliteľské stanovište porazených Rakúšanov. Koncom 19. storočia pastva postupne upadala a budovy postavené pre pastierov sa začali využívať ako turistické chaty. Počas oboch svetových vojen však opäť slúžili na vojenské účely. V priebehu druhej svetovej vojny boli vystavané ďalšie objekty, chata Barborka a Kurzovní . V súčasnosti chaty slúžia k turisticky často navštevovaným miestam. Praděd Vrchol Pradědu je ako najvyšší vrchol Moravy obľúbeným cieľom turistov. Z toho dôvodu sa na prelome 19. a 20. storočia začali objavovať snahy o vybudovanie rozhľadne na vrchole. Stavba bola začatá 30. júna 1904 a dokončená v júli 1914. Táto prvá podoba rozhľadne na Praděde mala podobu kamennej veže. Bola 32,5 metrov vysoká a 14,5 metrov široká. Na stavbu bol použitý materiál z neďalekých tabuľových skál. Tento stavebný materiál sa však ukázal ako nevhodný do miestnych klimatických podmienok a kameň sa začal drobiť. Ďalším dôvodom chátrania rozhľadne bola prvá svetová vojna, počas ktorej sa o budovu nikto nestaral. Počas druhej svetovej vojny využívali rozhľadňu Nemci pre meteorologické účely a letecké pozorovania. Po skončení vojny sa začala plánovať rekonštrukcia už veľmi schátranej rozhľadne. V roku 1957 musela byť budova pre svoj zlý stav z bezpečnostných dôvodov uzatvorená a v roku 1959, prv než rekonštrukcia začala, sa budova zrútila. Bola teda naplánovaná stavba nová, ktorá začala roku 1968. Tentoraz už však išlo o moderný vysielač, ktorý mal pokryť dopyt po rastúcom televíznom vysielaní. Z dôvodu stavby bola zriadená asfaltová cesta, ktorá vedie z Ovčárny až k vrcholu Pradědu, ktorá je dnes používaná pre zásobovanie. Celková výška vysielača je v súčasnej dobe 162 metrov. V dolnej časti rozhľadne sa nachádza reštaurácia a hotel. Vo výške 73 metrov sa nachádza vyhliadka, ktorá za jasného počasia umožňuje vidieť Sněžku, Lysú Horu, vzácne aj Vysoké Tatry na Slovensku. Vrchol veže je najvyšším pevným bodom Česka; dosahuje nadmorskú výšku a leží teda vyššie ako vrchol Sněžky.


Mokřady horní Liběchovky

Context: Introduction  Mokřady horní Liběchovky je názov prírodnej rezervácie v CHKO Kokořínsko na území okresov Česká Lípa a Mělník, južne 2 km od mestečka Dubá, v hornej časti potoka Liběchovka vrátane jeho prítokov. Vyhlásená bola roku 1996.


Radomilická mokřina

Context: Introduction  Radomilická mokřina je prírodná rezervácia v Českobudejovickej panve ležiaca severne od Radomilíc.


Čakovická tabule

Context: Charakteristika územia Je to plochá pahorkatina tvorená cenomanskými pieskovcami a spodnoturónskymi piesočnatými spongilitmi, ílovcami a slieňovcami, predstavuje k severovýchodu naklonený povrch rozsiahlych pliocénnych a staropleistocénnych štruktúrne denudačných plošín, rozbrázdených na SV spravidla asymetrickými údoliami svahových potokov, ľavých prítokov Labe. Miestami sa uplatňuje akumulačný povrch na sprašových pokryvoch a závejoch. Pahorkatina je zalesnená z 5% len v západnej časti borovicovými porastami a dúbravami, inde sú agátiny. Okrsok zahŕňa chránené územia: Bažantnice v Satalicích, Vinořský park, Chvalský lom, Cihelna v Bažantnici, U skal, Letiště Letňany, Prírodný park Klánovice-Čihadla, čiastočne sem zasahuje Klánovický les. Do juhozápadnej časti zasahuje zástavba Prahy.


Libický luh

Context: Prírodné pomery Rezervácia je tvorená spleťou tôní, mŕtvych a slepých ramien Labe na jeho pravom brehu medzi Libicou nad Cidlinou a Velkým Osekom. Flóra Väčšinu územia pokrýva les. Brehy prúdiacej vody lemuje často jelša lepkavá ( Alnus glutinosa ). V najvlhkejších partiách, tzv. mäkkom luhu, prevažuje vŕba biela ( Salix alba ) s prímesou topoľa čierneho ( Populus nigra ) a vŕby krehkej ( Salix fragilis ). Ďalej ležia vodou zaplavované dúbravy (z drevín je zastúpený javor poľný ( Acer campestre ), dub letný ( Quercus robur ), brest väzový ( Ulmus laevis ), jaseň štíhly ( Fraxinus excelsior )) a z hľadiska ochrany prírody cenný tvrdý luh prechádzajúci do suchších porastov s podielom hrabu ( Carpinus betulus ) . V tôňach sa vyskytujú plávajúce vodné rastliny - žaburinka menšia, rožkatec ponorený ( Ceratophyllum demersum ), perutník močiarny ( Hottonia palustris ) a ďalšie. Ďalej od riek ležia mokraďové lúky s ostricou aj suchšie lúky s xerofilnými druhmi ako je veronikovec dlholistý ( Pseudolysimachion maritimum ), pálčivka žilkatá ( Cnidium dubium ), kosienka farbiarska ( Serratula tinctoria ) a žltuška žltá ( Thalictrum flavum ). Celkom cez dve desiatky rastlinných druhov sú na Červenom zozname ohrozených druhov ČR. V roku 1978 tu bol opísaný nový endemitný druh - kruštík neskorý ( Epipactis albensis ). Fauna Veľkou rozmanitosťou sa vyznačuje aj fauna: bolo tu popísaných asi 700 druhov veľkých motýľov, mimo iných tu bol v roku 1994 naposledy v Čechách pozorovaný jasoň chochlačkový ( Parnassius mnemosyne ). Vo vode žijú početné ohrozené vodné kôrovce, mäkkýše a obojživelníky, hniezdi tu tiež rad vtákov. Rezervácia je prístupná po červenej turistickej značke.


Děčínská vrchovina

Context: Charakteristika Špecifikom vrchoviny sú hlboké údolia až kaňony, skalné mestá a stolové hory na pieskovcovom podklade. Ostrovný charakter majú čadičové elevácie, typická je demontánna biota v inverzných polohách v neobyčajne malých nadmorských výškach. Plocha bioregiónu nebola v prehistorickom období prakticky osídlená a dodnes má väčšinou lesný kryt. Lesné porasty tvoria kultúrne ihličnaté lesy, typické sú reliktné bory na skalách. Menšia časť tvorí bezlesie, kde lúky a pasienky majú vyrovnané zastúpenie s agrocenózami. Takmer celý bioregión je súčasťou CHKO Labské pískovce s radom maloplošných chránených území. Od roku 1999 je na území vyhlásená ochrana formou národného parku ( Národný park České Švýcarsko ) (80 km²), tvoriaceho s obdobným parkom v Nemecku ( Nationalpark Sächsische Schweiz ) bilaterárne chránené územie.


Chránená krajinná oblasť Žďárské vrchy

Context: Prírodné pomery Chránené územie pokrýva najvyššia, severovýchodná časť Českomoravskej vrchoviny, teda Žďárské vrchy a priľahlé vrchoviny. Krajina na väčšine územia je vrchovinná až pahorkatinná s nadmorskými výškami 490836 m. Najvyšším bodom CHKO je vrch Devět skal (836 m). Vrcholy sú prevažne zaoblené (vo vrcholových partiách však často nájdeme skalné bloky), svahy pozvoľné, údolia plytké a široké. Krajina si zachovala pomerne vyvážený ráz. Vodstvo Ide o oblasť prirodzenej akumulácie vôd: pramení tu množstvo českých a moravských riek (Sázava, Chrudimka, Doubrava, Svratka a Oslava), rozprestiera sa tu niekoľko rybničných sústav (najväčšie rybníky sú Velké Dářko, Veselský rybník, Matějovský rybník, rybníky Řeka a Medlov. Touto oblasťou prechádza európske rozvodie Čierneho a Severného mora. Klíma Klíma oblasti je chladnejšia, vlhkejšia a veternejšia. Asi polovicu územia pokrýva les; ide väčšinou o umelé smrekové monokultúry na mieste prirodzeného jedľobukového lesa. Sú tu cenné spoločenstvá rašelinísk a vlhkých rašelinových lúk s významným výskytom mnohých chránených a ohrozených druhov rastlín. V rámci CHKO sú vyhlásené maloplošné zvlášť chránené územia. Ide o 4 národné prírodné rezervácie, 9 prírodných rezervácií a 36 prírodných pamiatok.


Jizerská tabule

Context: Hydrografia Stred územia odvodňuje rieka Jizera s jej prítokmi (Bělá a Strenický potok). Okrajové územie odvodňujú prítoky Labe, na východe horná Vlkava, na západe Košátecký potok a dolná Pšovka.


Jihočeské pánve

Context: Klimatické podmienky Priemerná teplota v oblasti Juhočeských panví sa pohybuje medzi 7,5 - 8,5°C. Priemerné množstvo ročných zrážok činí asi 600-650 mm.


České středohoří

Context: Vodné toky Os stredohoria tvorí mimoriadne úrodné údolie Labe. Ďalšími významnejšími tokmi sú Ploučnice a Bílina.


Českolipská kotlina

Context: Hydrografia Územím preteká od východu tečúca Ploučnice, zo severu pritekajúci jej prítok Šporka a z juhovýchodu Robečský potok. Je tu rad rybníkov, z ktorých rad je začlenený do chránených lokalít, prírodných rezervácií a pamiatok: Hradčanské rybníky, Manušické rybníky, Stružnické rybníky, Cihelenské rybníky, Česká Lípa - mokraď v nive Šporky.


John Lennon

Context: Vietnamská vojna mobilizovala veľké množstvo mladých ľudí v vzbure proti zahraničnej politike americkej vlády, ktorú podporovalo aj niekoľko vtedy populárnych osobností hlavne spevákov folkových piesní ako boli Joan Baezová a Bob Dylan. Pieseň "Give Peace a Chance" sa stala hymnou protivojnového hnutia a bola spievaná viac ako pol miliónom demonštrantov v novembri 1969 na druhom zhromaždení nazvanom Vietnam Moratorium Day, ktoré sa konalo vo Washingtone. Spev tejto piesne viedla vtedajšia spevácka hviezda, folkový spevák Pete Seeger, ktorý medzi pôvodný text vkladal aj slová "Are you listening, Nixon?" (počúvate Nixon?) a "Are you listening, Agnew?" (Počúvate Angew? – Angew bol vtedajší viceprezident USA), medzi refrén, v ktorom protestujúci spievali "All we are saying... is give peace a chance" (Všetko čo hovorime... je aby ste dali mieru šancu).


Pornography

Context: Piesne  „One Hundred Years“ – 6:40 „A Short Term Effect“ – 4:22 „The Hanging Garden“ – 4:33 „Siamese Twins“ – 5:29 „The Figurehead“ – 6:15 „A Strange Day“ – 5:04 „Cold“ – 4:26 „Pornography“ – 6:27


We Sweat Blood

Context: Zoznam skladieb  „Forget My Name“ – 2:53 „Dance“ – 3:29 „I Love Living in the City“ – 3:22 „I Want You“ – 3:18 „Heartbreak s a Blessing“ – 2:55 „Wait a Minute“ – 2:34 „Strut“ – 2:49 „Home to Hell“ – 2:12 „Hot Damn Woman“ – 3:06 „The Cross“ – 2:22 „Love Travel“ – 2:57 „We Sweat Blood“ – 2:57 ; European Release Bonus Track: :13. „Woogie Boogie“ – 2:55