Tunel Považský Chlmec

Context: Introduction  Tunel Považský Chlmec je diaľničný dvojrúrový tunel na Slovensku, ktorý meria 2218 metrov. Nachádza sa severozápadne od centra Žiliny a je súčasťou úseku diaľnice D3 Žilina, Strážov – Žilina, Brodno . Zmluva na výstavbu bola podpísaná 26. mája 2014, samotná výstavba sa oficiálne začala 17. júna 2014. Slávnostný začiatok razenia tunela osadením sošky sv. Barbory sa uskutočnil dňa 10. marca 2015 v mieste stavby stredového portálu tunela. K 5. júnu 2015 bolo v súčte vyrazených 1127 m v kalote. Tunel bol slávnostne prerazený 28. januára 2016 a v plnom profile odovzdaný do užívania 2. decembra 2017.


Diaľnica D3 (Slovensko)

Context: Úseky diaľnice  Hričovské Podhradie – Žilina, Strážov Trasa úseku Hričovské Podhradie – Žilina, Strážov sa začína v diaľničnej križovatke Hričovské Podhradie, kde sa diaľnica D3 napája na diaľnicu D1. Diaľnica odtiaľ vedie severovýchodným smerom a na 2. kilometri sa nachádza výjazd na žilinské letisko. Cesta ďalej prechádza okolo obce Dolný Hričov a estakádou okolo Horného Hričova sa dostáva do bezprostrednej blízkosti rieky Váh a cesty I/18. Po 7,53 km sa úsek končí v napojení na I/18 západne od centra Žiliny. Úsek Hričovské Podhradie – Žilina, Strážov bol vo výstavbe od 7. októbra 2005. Jeho kategorizácia je podľa STN 736101 D26,5/100, teda šírka telesa cesty je 26,5 metra a návrhová rýchlosť 100 km za hodinu. Výnimku tvorí len 200 metrov dlhý úsek na km 6,650 až 6,850, kde je teleso diaľnice užšie o dva metre (kategória D24,5/100). Súčasťou stavby je spolu 21 mostných objektov v celkovej dĺžke 4786,8 metra, z toho 9 leží priamo na diaľnici a tieto dosahujú spoločnú dĺžku 2601 metrov. Úsek bol daný do prevádzky čiastočne v polovičnom profile v dĺžke 4 km dňa 12. januára 2007. Zvyšok cesty, ako aj druhý profil skôr vybudovanej časti otvorili 6. júna 2008.. Stavebné náklady na výstavbu sa vyšplhali na hodnotu 6 miliárd slovenských korún Žilina, Strážov – Žilina, Brodno Obrázok:Výstavba tunela Považský Chlmec v apríli 2015.jpg|right|thumb|Výstavba tunela Považský Chlmec v apríli 2015 Úsek Žilina, Strážov – Žilina, Brodno je 4,25 km dlhý a technicky mimoriadne náročný úsek, ktorý tvorí západný diaľničný obchvat mesta Žilina. Začína sa v križovatke Žilina, Strážov , západne od centra mesta, odkiaľ sa trasa diaľnice stáča na sever a 1,4 km dlhou estakádou premosťuje plochu Vodného diela Hričov. Za ním nasleduje Tunel Považský Chlmec a následne výjazd Žilina, Brodno na cestu I/11, kde sa úsek končí. Úsek Žilina, Strážov – Žilina, Brodno bol vybudovaný podľa STN 736101 v kategórii D24,5/80 s telesom cesty širokým 24,5 metra. Na úseku sa nachádza dvojrúrový Tunel Považský Chlmec a celkovo štyri mostné objekty, z toho dva v dĺžke 2089 metrov priamo na trase diaľnice a ďalšie dva mimo diaľnice so spoločnou dĺžkou 229 metrov. Tento úsek bol postavený za necelých 255 miliónov €, Národná diaľničná spoločnosť pôvodne odhadla stavebné náklady na sumu 257,9 milióna €. Zmluva na výstavbu bola podpísaná 26. mája 2014, samotná výstavba sa oficiálne začala 17. júna 2014 a celý úsek bol slávnostne odovzdaný do užívania 2. decembra 2017. Pri optimálnej premávke motoristom ušetrí 4 minúty cesty voči trase cez Žilinu, reálne však vyhnutím dlhým kolónam najmä v Budatíne vodičom ušetrí desiatky minút. Žilina, Brodno – Kysucké Nové Mesto Úsek Žilina, Brodno – Kysucké Nové Mesto bude 11,200 km dlhý úsek, ktorý povedie paralelne s trasou cesty I/11. Začínať sa bude v križovatke Žilina, Brodno , od ktorej bude pokračovať smerom na severovýchod obchádzajúc mestskú časť Brodno. Po dosiahnutí Kysuckej brány diaľnica mostom prekríži železničnú trať Žilina – Čadca a povedie paralelne s riekou Kysuca, ktorú bude križovať až pri mestskej časti Oškerda. Južne od Kysuckého Nového Mesta je navrhnutý rovnomenný výjazd a za ním sa cesta dostane na most v dĺžke viac ako 1,5 km. Za Budatínskou Lehotou sa diaľnica opätovne dostane na pravý breh Kysuce, po ktorom bude pokračovať až do konca úseku južne od obce Kysucký Lieskovec kde sa dočasne napojí na cestu I/11. Úsek Žilina, Brodno – Kysucké Nové Mesto je navrhnutý podľa STN 736101 v kategórii D24,5/100 s telesom cesty širokým 24,5 metra a návrhovou rýchlosťou 100 km za hodinu.. V súčasnosti prebieha proces stavebného konania a začiatok výstavby je plánovaný na rok 2025. Výstavba sa pravdepodobne začne v roku 2023. Kysucké Nové Mesto – Oščadnica Kysucké Nové Mesto – Oščadnica je plánovaný úsek s dĺžkou 10,790 km, ktorý povedie paralelne s cestou I/11. Začínať sa bude na pravom brehu Kysuce v km 21,18 podľa staničenia diaľnice D3, v nadväznosti na predchádzajúce úseky navrhnutý ako štvorpruhový, v kategórii D24,5/100(80) podľa STN 736101 . Trasa diaľnice začne v ľavostrannom súbehu s I/11 severne od Kysuckého Nového Mesta až pod Ochodnicu. Odtiaľ bude pokračovať po pravej strane cesty I/11 cez katastrálne územia Kysuckého Lieskovca, Dunajova a Krásna nad Kysucou, kde je navrhnutá rovnomenná MÚK. Úsek bude ukončený neďaleko odbočky od Oščadnice, kde sa naň napojí v súčasnosti už čiastočne postavený úsek Oščadnica – Čadca, Bukov Súčasťou stavby bude aj veľké ľavostranné odpočívadlo Krásno nad Kysucou , veľké pravostranné odpočívadlo Oščadnica a Stredisko správy a údržby diaľnic Oščadnica. Okrem toho bude potrebné vybudovať 18 mostných objektov v celkovej dĺžke 1543,9 metra. V súčasnosti prebieha proces stavebného konania a začiatok výstavby je plánovaný na rok 2025. Oščadnica – Čadca, Bukov Obrázok:Horelica.jpg|right|thumb|východný portál tunela Horelica Úsek Oščadnica – Čadca, Bukov , resp. Obchvat Čadce je 5,971 km dlhý úsek diaľnice D3, ktorý Slovenská správa ciest eviduje ako cestu I/11a. Je navrhnutý v kategórii D26,5/100(80), no vybudovaný je zatiaľ len jeho polovičný profil so šírkou telesa cesty 11,5 metra. Súčasťou stavby je Tunel Horelica s dĺžkou 605 metrov, 15 mostných objektov, MÚK Oščadnica a dve úrovňové križovatky, ktoré úsek dočasne napájajú na cestu I/11. Výstavba obchvatu Čadce sa začala 25. apríla 1996 položením základného kameňa a cesta bola dokončená v roku 1998. Výstavba Tunela Horelica, ktorý je súčasťou úseku, sa však výrazne oneskorila, a preto bol obchvat Čadce odovzdaný do prevádzky až v apríli 2005. Bez jeho existencie nemohol byť skôr dokončený úsek sprevádzkovaný. Úsek je bez úhrady pre osobné vozidlá do 3,5 tony. Na dostavbu druhého profilu v súčasnosti prebieha proces stavebného konania a začiatok výstavby je plánovaný na rok 2018. Čadca, Bukov – Svrčinovec Úsek je dlhý 5,7 kilometra. Kategorizácia tohoto úseku je podľa STN 736101 D24,5(80). Zmluva na výstavbu bola podpísaná 23. novembra 2016, samotná výstavba sa oficiálne začala 24. januára 2017. Cena za dielo je vyše 239 miliónov eur bez DPH. Stavalo ho konzorcium Strabag, Porr a Hochtief. Nachádza sa na ňom 24 mostov a 2 mimoúrovňové križovatky. Začína sa pravým profilom po napojení na predchádzajúci úsek pred križovatkou Čadca (Bukov). Časť ľavého profilu bola už od roku 2005 v prevádzke. Pokračuje povedľa železničnej trate, mostom prekonáva miestnu časť Podzávoz a končí pred križovatkou nasledujúceho úseku D3 Svrčinovec – Skalité. Celý úsek bol aj napriek vtedy pretrvávajúcej celosvetovej pandémii vyvolanej novým vírusom načas odovzdaný do užívania motoristickej verejnosti dňa 21. decembra 2020. Úsek mal byť dokončený do konca roka 2020 čím sa stal jedným z mála úsekov slovenských diaľnic postaveným pred termínom. Predpokladaná suma na jeho postavenie však bola vyššia oproti pôvodnému štátnemu plánu 199 mil eur. Pri skutočnej cene 42 mil eur na kilometer je jeho cena približná výstavbe tunela. Po otvorení by mal úsek skrátiť cestu priemerne o 5 minút, podľa ministra dopravy Andreja Doležala v dopravnej špičke až o 30 minút. Svrčinovec – Skalité Súbor:D3 Čierne 09.2015.jpg|náhľad|Výstavba Mostu Valy v septembri 2015, pohľad zo Hrčavy V roku 2013 vyhralo tender na zhotovenie úseku konzorcium Váhostav, Doprastav, Strabag a Metrostav s cenou 329,9 milióna eur bez DPH. Výstavba tohto technicky náročného úseku s dĺžkou 12,280 km v polovičnom profile prebiehala od roku 2013 do roku 2017. Začína sa za tunelom Svrčinovec, za križovatkou s R5. Nachádza sa tu aj tunel Poľana a malé obojstranné odpočívadlo Čierne. Azda najdominantnejším prvkom tohto úseku je najvyšší diaľničný most na Slovensku, Most Valy s výškou až unikátnych 85 metrov nad terénom. Most sa navyše vyznačuje európskou raritou – vetrolamom. Ten tvorí 8 lamiel pod uhlom 45°, aby bol zabezpečený výhľad z mosta na okolie troch štátov. Podobné vetrolamy sú už len na mostoch v Chorvátsku a vo Francúzsku. Pre bezpečnosť premávky sú na moste inštalované aj merače rýchlosti vetra. V prípade, že vietor dosahuje vysokú rýchlosť, býva premávka spomalená alebo dochádza k preorganizovaniu dopravy pre kamióny. Medzi ďalšie veľké mosty patria mosty Čadečka (najdlhší na tomto úseku), Rieka, Vŕšok, Markov ako aj most cez údolie križovatky Svrčinovec, ktorý sa ako jediný mostný objekt na diaľnici vybudoval pre plný profil diaľnice. Zhotoviteľom stavby bolo konzorcium Váhostav, Doprastav, Strabag a Metrostav. Cena ponúknutá konzorciom bola 329,9 mil. €, štát predpokladal cenu 365,6 mil. €. Zmluva o dielo na výstavbu bola uzavretá 28. júna 2013. Výstavba polovičného profilu úseku diaľnice bola oficiálne spustená 25. októbra 2013 odovzdaním staveniska zhotoviteľovi, základný kameň stavby bol slávnostne položený 30. októbra 2013. Most Valy 03-2017 Na budovanie diaľnice bolo nasadených do služby v čase najväčších letných špičiek počas silnej stavebnej sezóny až takmer 550 stavbárov. Na ústeku sa 27. mája 2017 konal deň otvorených dverí. Celý úsek bol v polprofile slávnostne odovzdaný do užívania 10. júna 2017. Stavba meškala rok. Podľa odhadov sa po otvorení úseku jazdí o 9 minút rýchlejšie. Skalité – štátna hranica Slovensko/Poľsko Tento úsek D3 bol čiastočne vo výstavbe už od roku 1997. Vedie súbežne s I/12 okolo obce Skalité na poľskú štátnu hranicu. Kategorizácia podľa STN 736101 je D26,5/100, maximálna rýchlosť na úseku je obmedzená na 100 km/h. Krátky úsek v okolí bývalého hraničného priechodu sprevádzkovali v novembra 2007 Pre dlhoročnú nedokončenosť tohto úseku diaľnice ju nazval bývalý investičný šéf Národnej diaľničnej spoločnosti Juraj Čermák „diaľnicou pre poľovníkov“. V roku 2006 rozhodol, že diaľnica zostane nedostavaná kým sa k nej nepriblíži ďalší úsek. Váhostav tak dostával príspevky na udržiavanie diaľnice čo stavbu predražilo viac ako o dvojnásobok. Ján Kotuľa, čo NDS riadil počas Radičovej vlády poznamenal, že by bolo lacnejšie keby sa o úsek starala NDS. Úsek mal byť v poloprofile otvorený spolu s úsekom Svrčinovec – Skalité na konci roku 2016. Značka, ktorá signalizuje prípojku na D3 (Svrčinovec) Po dvadsiatich rokoch od začiatku výstavby bol celý trojkilometrový úsek v polprofile slávnostne odovzdaný do užívania spolu s predchádzajúcim úsekom D3 Svrčinovec – Skalité 10. júna 2017. Celková cena oboch úsekov bola 417 mil. eur. Úseky majú spolu 15 460 metrov, 29 mostných objektov s celkovou dĺžkou 3782 m, 2 tunely, 2 križovatky a jedno odpočívadlo. Úsek je bez úhrady pre osobné vozidlá do 3,5 tony.


Tunel Kysuca

Context: Introduction  Tunel Kysuca bol plánovaný hĺbený diaľničný tunel na Slovensku s dĺžkou 584 m, ktorý sa mal nachádzať na diaľnici D3 v úseku Žilina, Brodno - Kysucké Nové Mesto . Podľa štúdie realizovateľnosti z roku 2015 sa už s tunelom neráta, nahradený má byť estakádou na rovnakom mieste, vďaka čomu sa zlepšia výškové parametre trasy, zníži sa bezpečnostné riziko (v tuneli by kvôli smerovým parametrom musela byť maximálna povolená rýchlosť 80 km/h, ktorej by predchádzalo prudké brzdenie z neprehľadného esíčka) a celý úsek zlacnie o desiatky miliónov €.


Žilina

Context: Doprava Súbor:Zilina view.JPG|náhľad|Nemocničná ulica (most) súčasť obchvatu mesta. Farebná vitráž Kraj Žilina na železničnej stanici. Stanovište BikeKIA pri OC MAX. Vďaka svojej polohe je Žilina oddávna križovatkou obchodných ciest a už v roku 1364 uhorský kráľ Ľudovít I. Veľký dal vybudovať cestu z Košíc na Považie. Zmienka o moste cez Váh pri Budatíne sa datuje do roku 1438. Mesto sa tak rýchlo stalo významným dopravným uzlom, zabezpečujúcim spojenie v smere do Poľska, Česka, na Ukrajinu alebo na juh, Považím na Bratislavu a Rajeckou dolinou do Ponitria. V Žiline sa stretávajú tri cesty medzinárodného významu E 50, E 75 a E 442. Dôležitú úlohu zohráva mestský okruh, na ktorý sa napájajú všetky hlavné ťahy a ktorý smeruje tranzitnú dopravu mimo centra mesta. Juhozápadným okrajom je vedená diaľnica D1 spájajúca Bratislavu a Košice. Diaľnica D1 je vybudovaná po diaľničný privádzač pri Lietaskej Lúčke. Severozápadnou časťou prechádza D3 ponad Vodné dielo Hričov smerom na Čadcu a Poľsko, dokončená v roku 2017. Z diaľnice D3 pri Strážove pokračuje do mesta diaľničný privádzač, v príprave je tiež privádzač k diaľnici D1 smerom k Lietavskej Lúčke. Železničná doprava je v Žiline veľmi frekventovaná, čo spôsobuje križovanie železničných tratí E 42 a E 52, ktoré plnia funkciu medzinárodných magistrál. Železničná stanica Žilina sa nachádza na trase paneurópskeho koridoru č. 5 a najviac rýchlikov premáva na trati z Bratislavy do Košíc. V meste sa križujú trate 120 (Bratislava – Žilina), 126 (Žilina – Rajec), 127 (Žilina – Mosty u Jablunkova) a 180 (Žilina – Košice). Žilina využíva medzinárodné letisko pri Dolnom Hričove, ktoré bolo spustené do prevádzky v roku 1975. Dĺžka pristávacej plochy je a je využívané Žilinskou univerzitou a na privátne lety, nakoľko pravidelné linky letisko neprevádzkuje. Mestská doprava bola zavedená v roku 1949 a v roku 1994 začala pravidelná trolejbusová premávka. (pozri Trolejbusová doprava v Žiline) Od 29. marca 2019 v meste funguje systém zdieľaných bicyklov, nazývaný BikeKIA . Má 20 stanovíšť, na ktorých je k dispozícii 120 bicyklov.


Hruštiny (Žilina)

Context: Pozri aj  Vodné dielo Žilina Žilina Kategória:Mestské časti Žiliny


Hrabovo (Ružomberok)

Context: Introduction Súbor:Ružomberok, nádrž Hrabovo a lanovka na Malinô-Brdo.jpg|náhľad|Vodná nádrž Hrabovo, v pozadí lanovka na Malinô-Brdo Panoráma časti Hrabovo Hrabovo je prímestská časť nachádzajúca sa na západe Ružomberka. So vznikom súvisí vybudovanie vodného diela v oblasti pre účely zásobovania bavlnárskych závodov. K rozvoju prispel cestovný ruch, ktorý súvisel s budovaním lyžiarskeho strediska na Maline-Brde. V roku 1964 bola z Hrabova vybudovaná kabínková lanovka na Malinô-Brdo. Hrabovo dnes slúži nielen ako dolná stanica spomínanej lanovky, ale aj ako východisko do Veľkej Fatry. Okrem chatovej oblasti sa tu nachádzajú aj mnohé plochy na rekreáciu a šport. V súčasnosti sa v okolí vodnej nádrže realizuje stavba rekreačných budov.


Vodné dielo Mikšová

Context: Introduction  Vodné dielo Mikšová je vodné dielo na rieke Váh, južne od Bytče. Je súčasťou Vážskej kaskády a využíva akumulačnú schopnosť Hričovského kanála. Patrí medzi naše najvýkonnejšie vodné elektrárne v Bytčianskom okrese.


Hruštiny (Žilina)

Context: Introduction Prícestná kaplnka na Hruštinách Hruštiny je zaniknutá mestská časť Žiliny. Nachádzala sa pri Váhu, pri starej (dnes zatopenej) ceste do Mojšovej Lúčky, asi 4 km východne od mesta. Dôvodom presídlenia obyvateľov na blízke Rosinky a zánik osady bola výstavba Vodného diela Žilina. V lokalite Hruštín sa nachádza prístav.


Tunel Višňové

Context: Výstavba, prerážka a opätovný útlm Obrázok:D1meets180January2015.jpg|right|thumb|Teleso diaľnice D1 v úseku Dubná Skala - Turany pri východnom portáli tunela križuje trať Žilina – Košice západne od Vrútok (január 2015). Zmluva na výstavbu bola podpísaná 11. júna 2014, samotná výstavba sa oficiálne začala 17. júna 2014 poklepaním základného kameňa stavby v centre mesta Žilina. S razením tohto nateraz najdlhšieho dopravného tunela na Slovensku sa oficiálne a slávnostne začalo 9. júna 2015 starou baníckou tradíciou, a to osadením sošky sv. Barbory, patrónky baníkov, za účasti predstaviteľov Ministerstva dopravy, výstavby a regionálneho rozvoja, Národnej diaľničnej spoločnosti, zhotoviteľa a ďalších hostí. Aby sa zmenšil rozsah trhacích prác najmä v tzv. dne tunelových rúr, bolo prehodnotené ich trasovanie a napokon sa rozhodlo o zachovaní podstatnej časti pôvodnej prieskumnej štôlne na účely odvodnenia tunela. Keďže sa ale museli zachovať portály v existujúcej polohe, prvé desiatky metrov južnej tunelovej rúry sa museli raziť v mieste pôvodnej prieskumnej štôlne, v dôsledku čoho sa cca 300 metrov dlhé úseky odvodňovacej štôlne razili nanovo. Banícke čaty od oboch portálov sa po vyše troch rokoch stretli a v jednom bode definitívne prerazili ako prvú južnú tunelovú rúru 28. augusta 2018. Severná tunelová rúra bola prerazená 13. septembra 2018; trhacie práce teda prebiehali 1250 dní. Trhacie práce prebiehali väčšinou metódou plnoprofilového razenia ADECO-RS (na území Slovenska sa použila po prvýkrát), priportálové úseky a krátke úseky okolo výrazných tektonických zlomov boli razené tradičnou, NRTM. Priemerná rýchlosť razenia bola 12,5 metra denne. Celkovo kvôli výstavbe tunela bolo z masívu Malej Fatry vyťažených 1,6 milióna m3 horniny a použitých bolo 1037 ton trhavín. Mimoriadne zlé riadenie stavby zo strany združenia Dúha a.s. a Salini Impregilo S.p.A. a jeho dlhoročné problémy s platením, resp. neplatením prác subdodávateľov, vyvolali na prelome rokov 2018 a 2019 odchod subdodávateľov zo stavby a tým celkový kolaps výstavby. V januári 2019 ministerstvo dopravy a NDS oficiálne oznámili, že združenie Dúha a.s. - Salini Impregilo S.p.A. nie je schopné stavbu dokončiť. V marci 2019 uzatvorila NDS dohodu so združením o ukončení výstavby, stávajúce združenie tak toto rozostavané dielo nebolo schopné ďalej realizovať. Do konca roku 2019 mala NDS previesť jednak komplexnú inventarizáciu stavby za účelom zistenia, ktoré objekty, a v akom rozsahu a kvalite sú postavené, a súčasne mala vyhlásiť a vyhodnotiť súťaž na nového zhotoviteľa diela. NDS ale nedodržala svoj vlastný termín a súťaž na nového zhotoviteľa nevyhlásila v auguste 2019, ale až 31. januára 2020. 11. mája 2020 NDS oznámila, že začína hodnotiť ponuky záujemcov o dokončenie tejto stavby. Záujem prejavili celkom štyria záujemcovia, spoločnosť Metrostav, konzorcium Strabag, Doprastav, Váhostav a TuCon, spoločnosť Skanska a konzorcium Ferrovial Agromán a Budimex. 18. augusta 2020 NDS oznámila, že k súťažnému dialógu prizvala prvých troch menovaných uchádzačov, vylúčený uchádzač, konzorcium Ferrovial Agromán a Budimex, proti vylúčeniu nepodal námietku. Proces výberu zhotoviteľa na dostavbu úseku sa posunul až na začiatok roka 2021.


Brodno

Context: Doprava Cez mestskú časť prechádza Košicko-bohumínska železnica a štvorpruhová cesta I/11, ktorá bude prebudovaná na diaľnicu D3. Po dobudovaní diaľnice D3 bude celá oblasť prestavaná. Cez Brodno bude vybudovaná nová cesta do Kysuckého Nového Mesta namiesto terajšej I/11. Vybuduje sa nová prístupová komunikácia do Žiliny cez železnicu, jestvujúci nadjazd ponad budúcu diaľnicu D3 a cez rieku Kysuca na cestu z Vrania. Zároveň bude zrušené terajšie prepojenie s budúcou diaľnicou D3 a zruší sa cestný priechod cez železnicu. Autobusové spojenie zabezpečuje linka MHD č. 22 premávajúca každodenne na trase Brodno - Budatín - centrum - Bytčica a späť.


Žilina

Context: Pozri aj  Zoznam ulíc a námestí v Žiline Zoznam kultúrnych pamiatok v Žiline


Mestské časti Žiliny

Context: Zoznam mestských častí Žiliny  Názov Fotografia Rozloha Prvá zmienka- územie Prvá zmienka- obec Počet domov18. storočie Počet obyvateľov18. storočie Počet domov20. storočie Počet obyvateľov20. storočie Pamiatky Súčasť Žiliny od: Bánová 200px 796,06 ha 1208 1393 54 domov 483 obyvateľov 408 domov 1 961 obyvateľov – klasicistický kaštieľ – trojičný stĺp s plastikou sv. Floriána – Kostol Božského srdca Ježišovho 1980 Bôrik 100px výstavba v 19. storočí – – – – 3 593 obyvateľov – očná nemocnica v Žiline – športová hala 19. storočie Brodno 728,12 ha 1244 1438 50 domov 324 obyvateľov 278 domov 1 316 obyvateľov – rímskokatolícky kostol zasvätený Všetkým svätým 1980 Budatín 200px 404,07 ha 1321 1438 46 domov 265 obyvateľov 285 domov 1 841 obyvateľov – Budatínsky zámok (pôvodne hrad prestavaný na zámok) – kaštieľ z 19. storočia – pomník obetiam 1. a 2. svetovej vojny – kaplnka Sv Cyrila a Metoda 1949 Bytčica 100px 546,30 ha ? 1409 32 domov 403 obyvateľov 388 domov 2 115 obyvateľov – klasicistický kaštieľ z 18. storočia – klasicistický kaštieľ z 19. storočia – rímskokatolícky kostol, klasicistická fara 1970 Hájik 200px výstavba v rokoch1987 – 2007 – – – – 7 880 obyvateľov – kostol Božieho milosrdenstva 1987 Hliny 200px výstavba v rokoch1955 - 1977 – – – – 11 166 obyvateľov – obchodná ulica zvaná Bulvár (pamätník A. Bernoláka) 1955 Mojšova Lúčka 295,28 ha ? 1439 33 domov 196 obyvateľov 140 domov 451 obyvateľov V 90-tych rokoch 20. storočia bola časť obce zatopená a obyvatelia presídlení do novovybudovanej časti. 1970 Považský Chlmec 200px 532,36 ha 1244 1438 44 domov 76 obyvateľov 340 domov 1 494 obyvateľov – kaplnka v Považskom Chlmci 1970 Rosinky okolo roku 1800 – ? ? ? 703 obyvateľov – Solinky 200px výstavba v rokoch1981 – 1988 – – – – 13 016 obyvateľov – rímskokatolícky kostol Dobrého Pastiera 1981 Staré mesto 200px 1 525,22 ha ?(pred rokom 1208) 1208 ? ? ? 8 931 obyvateľov – Katedrála Najsvätejšej trojice – Kostol Svätej Barbory – Kostol Obrátenia svätého Pavla – Mariánske námestie – Mestská pamiatková rezervácia – Strážov 280,62 ha – 1393 25 domov 235 178 domov 769 obyvateľov 1970 Trnové 874,05 ha ? 1393 56 domov 423 obyvateľov 432 domov 2 621 obyvateľov – Kostol svätého Juraja – Kostol svätých Cyrila a Metoda 1970 Vlčince 100x100bod výstavba v rokoch1971 – 1982 – 54 483 408 18 578 obyvateľov 1980 Vranie 246,36 ha ? 1438 30 domov 168 obyvateľov 170 domov 805 obyvateľov 1980 Zádubnie 383,85 ha ? 1438 28 domov 205 obyvateľov 162 domov 754 obyvateľov 1980 Zástranie 200px 606,51 ha ? 1439 38 domov 231 obyvateľov 151 domov 941 obyvateľov – sociálny ústav 1980 Závodie 160px 581,12 ha ? 1351(časť patrila Žiline) 64 domov 405 obyvateľov 455 domov 2 831 obyvateľov – Kostol svätého Štefana Kráľa 1949 Žilinská Lehota 203,01 ha ? 1402 15 domov 180 obyvateľov 76 domov 334 obyvateľov 1980 }


Žilinský regionálny integrovaný dopravný systém

Context: Stanice a zóny číslo zóny názov zóny Poznámky 1 MHD Žilina nad 5 zastávok 2 MHD Žilina do 5 zastávok 3 Žilina Železničná stanica 4 Žilina-Záriečie / Žilina-Solinky 5 Bytčica / Lietavská Lúčka / Porúbka 6 Poluvsie / Rajecké Teplice / Konská pri Rajci 7 Zbyňov / Kľače / Rajec


Ulica vysokoškolákov

Context: Občianska vybavenosť Na ulici sa nachádzajú obchodné centrá Atrium Dubeň, Obi (bývalý Baumax) či Nay elektrodom. Sú tu aj supermarkety Lidl a Kaufland, Mestská krytá plaváreň Žilina z roku 1963, čerpacie stanice Shell, OMV a Slovnaft, neštátne zdravotnícke zariadenie ŽILPO, druhá najvyššia žilinská budova Europalace, v ktorej sídli pošta a klientské centrum Ministerstva vnútra SR a vysokoškolské internáty Žilinskej univerzity.


Žilina (vodné dielo)

Context: Technické parametre: dĺžka nádrže 7,5 km, šírka nádrže 250 – 600 m, celkový objem nádrže 18,15 mil. m³, úžitkový objem pri maximálnej výške hladiny 352,00 m n. m. 3,9 mil. m³, kolísanie vodnej nádrže za prevádzky 1,7 m, kóta maximálnej hladiny vody 352 m n. m., hrádza nádrže maximálna výška 15 m, šírka koruny 6 m, šírka komunikácie 4,5 m, je tesnená fóliou naviazanou na podzemnú tesniacu stenu. Prietoky Váhu v Mojši: Qr priem = 95,6 m³/s, Q100 = 2 140 m³/s (po modifikovaní vplyvom vodných diel Liptovská Mara a Orava: Q100 = 1 490 m³/s).


Vodní nádrž Les Království

Context: Technické parametre Hrádza priehrady Les Kráľovstva Hrádza je gravitačná oblúková, murovaná z kráľovodvorského pieskovca. Šírka hrádze v základe je 37 metrov a v korune . Dĺžka hrádze v korune je 218 metrov. Maximálna výška hrádze je , hĺbka pri hrádzi je asi 28 metrov. Nádrž je pri zásobnom objeme dlhá a maximálna zatopená plocha je 85 hektárov (v bežnej prevádzke ). Súčasťou priehrady je od roku 1923 aj vodná elektráreň o výkone 2×600 kW. Po korune hrádze vedie cesta miestneho významu.


Liptovská Mara (priehrada)

Context: Technické parametre Vodné dielo vybudovala spoločnosť Váhostav, n. p. v rokoch 1965 až 1975. Celkovým objemom 361,9 mil. m3 je to druhá najväčšia vodná nádrž na Slovensku. Dlho bola považovaná za najväčšiu čo do objemu vody, ale podľa zamerania z roku 1993 už patrí prvé miesto Oravskej priehrade. Pri vzdutí na kótu zaplavuje priehrada Liptovská Mara územie s plochou takmer 27 km2. Vodné dielo pozostáva zo 43,5 m vysokej (konštrukčná výška 52 m) zemnej priehrady s hlinitým tesnením a vodnej elektrárne so 4 turbínami (2 Kaplanove, 2 reverzibilné typ Deriaz) s celkovým inštalovaným výkonom 198 MW. Pri výstavbe sa premiestnilo 11 mil. m3 zeminy, okolo 300 tis. m3 kameňa a viac ako 400 tis. m3 betónu a železobetónu. Teleso zemnej priehrady je v korune dlhé 1350 m. Vodná elektráreň stojí pri vzdušnej päte priehrady (voda je privádzaná oceľovým potrubím s priemerom 670 cm) ako 45 m vysoký objekt (pôdorys 43 130 m).


Gbeliansky potok

Context: Externé odkazy  Poloha ústia na turistickej mape Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Vodné toky v Žilinskej kotline Kategória:Povodie Váhu Kategória:Vodné toky v okrese Žilina


Belianske jazero

Context: Dokumentácia priehrady hrádze  Základné rozmery: výška hrádze šírka hrádze dĺžka hrádze kóta koruny hrádze objem vodnej nádrže – výška hrádze


Bešeňová (vodná nádrž)

Context: Introduction Bešeňovská nádrž VN Bešeňová Bešeňová je vodná nádrž na rieke Váh, pod priehradou Liptovská Mara, pri obci Bešeňová. Je súčasťou Vážskej kaskády a slúži ako vyrovnávacia nádrž počas špičkovej prevádzky elektrárne Liptovská Mara. Zemná hrádza vodnej stavby Bešeňová v údolnej časti tvorí spoločné teleso s preložkou železnice.


Vodné dielo Považská Bystrica

Context: Introduction  Vodné dielo Považská Bystrica je vodná elektráreň na derivačnom kanáli rieky Váh neďaleko mesta Považská Bystrica. Dielo bolo uvedené do prevádzky v roku 1964. Je súčasťou Vážskej kaskády a za VD ústi kanál do Vodnej nádrže Nosice.


Žilina (vodné dielo)

Context: Výstavba Pri výstavbe vodného diela bola zaplavená takmer celá časť zástavby žilinskej mestskej časti Mojšova Lúčka, celá miestna časť Hruštiny a tri domy v obci Mojš. Namiesto zaplavených domov boli vybudované nové domy prevažne v Mojšovej Lúčke za cestou I/18, vrátane školy, nákupného strediska a nedokončeného kultúrneho domu. Z miestnej časti Hruštiny boli postavené domy v žilinskej časti Rosinky. V obci Mojš boli pre výstavbu hrádze postavené tri domy. Medzi mestskou časťou Mojšova Lúčka a obcou Mojš bola vybudovaná oceľová mostná konštrukcia pre peších ponad VD namiesto starej lávky ponad rieku Váh. Do obce Mojš bola vybudovaná povedľa hrádze nová cesta zo Žiliny. Z pôvodnej starej zástavby v mestskej časti Mojšovej Lúčke, bývalej samostatnej obci, zostalo blízko VD len niekoľko domov a kaplnka. Miestna časť Hruštiny, ktorá patrila do katastra Žiliny, zanikla úplne. Pamiatka na ňu zostala len malá prícestná kaplnka na Šibeniciach, odkiaľ schádzala cesta do Hruštín pri rieke Váh. Stará cesta zo Žiliny do Martina viedla pôvodne cez Hruštiny a starú zástavbu v Mojšovej Lúčke. Pri výstavbe VD bola zaplavená. Namiesto nej je vybudovaná cykloturistická trasa, ktorá samozrejme nevedie v polohe pôvodnej cesty. Pôvodným majiteľom i prevádzkovateľom diela bolo Vodné dielo Žilina, a.s. (v likvidácii od 06. 10. 2000). Vodné dielo Žilina je v súčasnosti v majetku štátu. Správcom i prevádzkovateľom celého diela je Vodohospodárska výstavba Bratislava, š. p.


Kachovská vodná nádrž

Context: Údaje Priehrada bola postavená v roku 1956. Objem priehradnej nádrže je 18,2 kilometrov kubických, čo predstavuje približne 50-násobok objemu najobjemnejšej slovenskej priehrady, Liptovskej Mary. Jej rozloha je približne 62 krát väčšia ako rozloha najrozľahlejšej priehrady na Slovensku, Oravskej priehrady. Priehradný múr je 30 metrov vysoký a 3,2 kilometra dlhý.


Vážska vodná cesta

Context: Úsek [[Žilina]] - [[Bohumín]] Tento úsek predstavuje preplavné prepojenie Vážskej vodnej cesty s vodnou cestou na rieke Odre, čo by konečnom dôsledku umožnilo spojenie Dunajskej vodnej cesty s cestou na Odre a ďalším pokračovaním na prístavy Baltského mora. Koncepčne to znamená vybudovať prieplav o parametroch triedy Va v podstate v koryte rieky Kysuca v úseku Žilina-Čadca. Za Čadcou prechádza trasa prieplavu do umelého kanála smerujúceho do Jablunkovského priesmyku a do údolia rieky Jelša (územie SR) a jeho zaústenie do rieky Odry u Bohumína. Myšlienku prepojenia Váhu s Odrou a vodného koridoru Dunaj-Odra-Labe na poľskej strane podporuje aj poľský projekt program integrovaného vodného hospodárstva v povodí Odry známy pod názvom "Program Odra 2006". Súčasťou integrovaného vodného hospodárstva je riešenie dopravnej funkcie rieky Odra a uvažuje sa o splavnení Odry na celom jej toku. Realizácia plavebného spojenia Váhu a Odry v úseku Žilina-Bohumín sa dosiahne vybudovaním následných stavieb na tokoch spájaných riek a ich prítokoch: stavba Plavebná komora Budatín (územie Slovenska) stavba Prieplav Budatín - Rudinka (územie Slovenska) stavba Plavebná komora Rudinka (územie Slovenska) stavba Prieplav Rudinka - Kysucké Nové Mesto (územie Slovenska) stavba Plavebná komora Kysucké Nové Mesto (územie Slovenska) stavba Prieplav Kysucké Nové Mesto - Kysucký Lieskovec (územie Slovenska) stavba Plavebná komora Kysucký Lieskovec (územie Slovenska) stavba Prieplav Kysucký Lieskovec - Krásno (územie Slovenska) stavba Plavebná komora Krásno (územie Slovenska) stavba Prieplav Krásno - Čadca (územie Slovenska) stavba Plavebná komora Čadca (územie Slovenska) stavba Prieplav Čadca - Raková (územie Slovenska) stavba Lodné zdvíhadlo Raková (územie Slovenska) stavba Prieplav Raková - Dejúvky (územie Slovenska) stavba Lodné zdvíhadlo Dejúvky (územie Slovenska) stavba Plavebný tunel Jablunkov (územie Slovenska-Česka) Na tieto stavby by nadviazala celkom 16 stavieb (prieplavy, plavebné komory a lodné zdvíhadlo) na území Slovenska a 9 stavieb na území Poľska, ktorými by sa dosiahlo prepojenie Vážskej vodnej cesty na Oderskou vodnú cestu.


Kotrčiná


Nosice (vodná nádrž)

Context: Parametre  Maximálna hĺbka 18 m Objem nádrže je 36 mil. m³ ) Priehradný múr je vysoký 36 m a dlhý 472 m. Plocha nádrže zaberá 5,7 km² Bežná priemerná kóta nadmorskej výšky hladiny je 277,000 metrov, ale počas výstavby premostenia nádrže (súčasť výstavby úseku Púchov (mimo) – Považská Teplá železničnej trate Bratislava – Žilina) staviteľ občas žiada o zníženie vodnej hladiny. Nízky stav vody „ dlhodobo traumatizuje “ rybárov a majiteľov nehnuteľností pri nádrži.


Turčekovský vodovod

Context: Prístupnosť pre verejnosť Podzemné časti vodného diela nie sú prístupné verejnosti kvôli nevyhovujúcemu ťažnému stroju na šachte 4.


Vážska vodná cesta

Context: Negatívne vplyvy Vybudovanie úseku Žilina - Bohumín si vyžiada veľké finančné náklady na výstavbu a nezvratný zásah do životného prostredia, pričom bude zmenený povrch veľkého územia. Plánovaná trasa prechádza aj cez obývané územia s existujúcou infraštruktúrou. Spojenie Vážskej vodnej cesty s vodnou cestou na rieke Odre musí prekonať Moravsko-sliezske Beskydy s výškou vrcholovej zdrže minimálne (pri využití prieplavného tunela s dĺžkou 5 500 m). Trieda VI.a - Rozmery plavebných komôr : 110 × 24 × 4,5 m Vodné dielo Kráľová Vodné dielo Selice Trieda III - Rozmery plavebných komôr : 70 x 9 m V týchto parametroch boli vybudované plavebnej komory na 11 vodných dielach na Váhu medzi králi a Žilinou, tie sú však nedokončené a slúži iba na prevádzanie vody. Všetky majú byť nahradené novými plavebnými komorami Triedy Va o rozmeroch plavebných komôr 110 x 12 m s hĺbkou nad záporníkem 4,0 m. Výstavba Vážskej vodnej cesty v úseku Komárno - Žilina bude pozostávať z výstavby týchto stavieb: Vodné dielo Kolárovo Rekonštrukcia plavebnej komory Kráľová Vodné dielo Sereď - Hlohovec Plavebná komora Madunice Plavebná komora Horná Streda Plavebná komora Nové Mesto nad Váhom Plavebná komora Kostolná Plavebná komora Trenčín Plavebná komora Dubnica Plavebná komora Ilava Plavebná komora Ladce Lodné zdvíhadlo Nosice Plavebná komora Považská Bystrica Plavebná komora Mikšová Plavebná komora Hričov Plánované prístavy Prístav Hlohovec Prístav Nové Mesto nad Váhom Prístav Trenčín Prístav Dubnica Prístav Púchov Prístav Šaľa Prístav Sereď Prístav Považská Bystrica Prístav Žilina Ďalej bude potrebné upraviť a zrekonštruovať všetky plavebné kanály a zdvihnúť 7 cestných a 3 železničné mosty . Minimálna podjazdová výška mostov bude 7 m. Železničný most Šaľa Cestný most v Hlohovci Cestný Krajinský most v Piešťanoch Kolonádový most v Piešťanoch Železničný most v Trenčíne Železničný most v Nemšovej Cestný most v Nemšovej Cestný most v Ilave Cestný most v Nosice Cestný most v Oblazove Spojenie Váh-Odra - úsek Žilina - Bohumín Tento úsek predstavuje průplavní prepojenie Vážskej vodnej cesty s vodnou cestou na rieke Odre , čo v konečnom dôsledku umožňuje spojenie Dunajskej vodnej cesty s cestou na Odre a ďalším pokračovaním na prístavy Baltského mora . Koncepčne to znamená vybudovať prieplav o parametroch triedy Va v podstate v koryte rieky Kysuca v úseku Žilina - Čadca . Za Čadcou prechádza trasa prieplavu do umelého kanála smerujúceho do Jablunkovského priesmyku a do údolia rieky Olše ( územie SR ) a jeho zaústenie do rieky Odry u Bohumína . Myšlienku prepojenia Váhu s Odrou a vodného koridoru Dunaj - Odra - Labe na poľskej strane podporuje aj poľský projekt program integrovaného vodného hospodárstva v povodí Odry známy pod názvom "Program Odra 2006" . Súčasťou integrovaného vodného hospodárstva je riešenie dopravnej funkcie rieky Odra a uvažuje sa so splavněním Odry na celom jej tok . Realizácia průplavního spojenie Váhu a Odry v úseku Žilina - Bohumín by sa dosiahlo vybudovaním následných stavieb na tokoch spájaných riek a ich prítokoch: Stavby na území Slovenska plavebná komora Budatín prieplav Budatín - Rudinka plavebná komora Rudinka prieplav Rudinka - Kysucké Nové Mesto plavebná komora Kysucké Nové Mesto prieplav Kysucké Nové Mesto - Kysucký Lieskovec plavebná komora Kysucký Lieskovec prieplav Kysucký Lieskovec - Krásno plavebná komora Krásno prieplav Krásno - Čadca plavebná komora Čadca prieplav Čadca - Raková lodné zdvíhadlo Raková prieplav Raková - Dejúvky lodné zdvíhadlo Dejúvky plavebný tunel Jablunkov (zasahuje aj na územie Česka) Na tieto stavby nadväzuje celkom 16 stavieb ( prieplavy , plavebné komory a lodné zdvíhadlo) na území Slovenska a 9 stavieb na území Poľska , ktorými sa dosiahne prepojenie Vážskej vodnej cesty na Oderské vodnú cestu. Prínosy Myšlienka projektu VVC je založená na dobudovanie vodné cesty, pričom podstatná časť hlavných objektov splavneni Váhu je už vybudovaná. Realizácia VVC by mala mať priaznivý vplyv na mnohé oblasti hospodárskeho a verejného života spoločnosti vďaka mimoriadne širokému záberu aktivít, ktoré je možné okolo vodnej cesty na Váhu rozvinúť. Projekt je založený na princípe zhodnotenie: plavebného využitia vybudovaním plavebnej dráhy energetického využitia výstavbou a inovácií vodných elektrární využitie v oblasti rozvoja cestovného ruchu ekologizácia a revitalizácie územia pozdĺž Váhu možnosť vybudovania obchodných a priemyselných zón Negatíva a komplikácie Vybudovanie úseku Žilina-Bohumín by si vyžiadalo veľké finančné náklady na výstavbu a zásah do životného prostredia, pričom bude zmenený povrch veľkého územia. Plánovaná trasa prechádza aj cez obývané územia s existujúcou infraštruktúrou. Spojenie Vážskej vodnej cesty s vodnou cestou na rieke Odre musí prekonať Moravskoslezské Beskydy s vrcholovou zdrží vo výške minimálne 470 m nm (pri využití průplavního tunela o dĺžke 5500 m). Zástupcovia hospodárstva v Moravskosliezskom kraji nesúhlasí s prepojením Odry a Váhu cez Jablunkovský priesmyk, pretože nerieši prístup na vodnú cestu Moravskosliezskym firmám a neumožňuje prepojenie Odry a Labe. Preferovaným vodným spojením v Česku je vodný koridor Dunaj-Odra-Labe.


Hričov (vodná nádrž)

Context: Introduction Vodná nádrž Hričov Hričov je vodná nádrž na rieke Váh, pod jeho sútokom s Kysucou a Rajčankou, pri obci Horný Hričov. Je súčasťou druhej časti Vážskej kaskády a s Vodným dielom Žilina sú jej najvyšším stupňom. Pri výstavbe vodného diela bola zatopená časť obce Strážov.


Červená studňa

Context: Technické parametre  nadmorská výška 787 m n. m. dĺžka hrádze 117 m výška hrádze cca 10 m sklon návodnej strany hrádze 40,5° sklon vzdušnej strany hrádze 36° objem vodnej nádrže cca 30 000 m3


Lipovec (prítok Váhu)


Javorina (prítok Váhu)

Context: Externé odkazy  Poloha na turistickej mape Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Vodné toky v Žilinskej kotline Kategória:Povodie Váhu Kategória:Vodné toky v okrese Žilina


Imrich Andrejčák

Context: V rokoch 1976 až 1978 absolvoval doplňujúce štúdium na Vojenskej akadémii Generálneho štábu ozbrojených síl ZSSR v Moskve. Po skončení štúdia velil 14. tankovej divízii v Prešove, bol náčelníkom štábu 1. armády, neskôr veliteľom 1. armády  v Příbramy. Pokračoval vo vojenskej kariére ako náčelník štábu Východného vojenského okruhu v Trenčíne, kde bol roku 1982 menovaný do prvej generálskej hodnosti. 11. septembra 1989 sa stal veliteľom Východného vojenského okruhu v Trenčíne. Od roku 1990 pracoval vo funkcii námestníka ministra obrany ČSFR. V roku 1992 sa stal ministrom obrany ČSFR. Po vzniku samostatnej Slovenskej republiky sa stal poradcom predsedu vlády Slovenskej republiky.


Samuel Dianiška

Context: Životopis Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, v roku 1953-1958 absolvoval štúdium na SVŠT v Bratislave, 1982 CSc. Pôsobil v Leteckých opravovniach a v Tesle Banská Bystrica, od 1976 pracuje vo Výskumnom ústave spojov v Banskej Bystrici. Realizoval pilotné projekty káblovej televízie a progresívne systémy telekomunikačnej techniky. Je autorom odborných publikácií a autorom a spoluautorom 4 patentov. Odborne publikuje a prednáša.


Jozef Medveď (minister)

Context: Kvalifikácia V roku 1977 ukončil štúdium na Národohospodárskej fakulte VŠE v Bratislave, odbor Financie. V roku 1983 získal titul CSc. za prácu „Devízovo – finančné aspekty zahraničného cestovného ruchu“, odbor Odvetvové a prierezové ekonomiky – financie. V roku 1985 bol vymenovaný za docenta pre vedný odbor „Odvetvové a prierezové ekonomiky“, v januári 1991 potvrdený vedeckou radou FESCR VŠE na základe habilitačného spisu – súboru prác na tému „Vybrané problémy financovania nevýrobných odvetví služieb“. V roku 2011 bol vymenovaný za profesora pre vedný odbor 3.1.14. „Sociálna práca“ v špecializácii financovanie zdravotníctva a sociálnej starostlivosti, inauguračná prednáška na tému: „Viaczdrojové financovanie zdravotníctva a sociálnej starostlivosti (zabezpečenia) v Slovenskej republike“ (09/2009). Ďalšie vzdelanie V roku 1993 absolvoval 4-týždňový intenzívny seminár na Bazilejskej univerzite vo Švajčiarsku (Basler Intensivseminar für marktorientierte Unternehmensführung). V roku 2002 všeobecné štúdium súdneho inžinierstva na Ústav súdneho inžinierstva Žilinskej univerzity v Žiline. Ďalšie funkcie 1994 - 1998 Banka Slovakia, a.s. Banská Bystrica - predseda predstavenstva a prezident, 1995 - 2005 Fakulta financií UMB (vedúci katedry bankovníctva, mimoriadny profesor, vo funkcii dekana fakulty 2000 - 2004), 2003 - 2006 Wyzsza Szkola Banskova w Chorozowie - profesor Pedagogická činnosť V rámci pedagogickej činnosti gestoroval a zabezpečoval výučbu v predmetoch: Financie a mena, Finančná propedeutika, Financie nevýrobných odvetví služieb, Financie cestovného ruchu, Investičné spoločnosti a investičné fondy, Bankovníctvo, Bankový manažment a marketing, Finančný a bankový marketing, Medzinárodné financie, Peniaze a peňažné teórie a v ostatnom období vybrané problémy Bankovníctva, Verejné financie špeciálne semináre z financií. Vedie diplomové práce a metodické semináre v rámci Katedry bankovníctva a poisťovníctva a Katedry financií a účtovníctva pre metodické spracovanie kvalifikačných prác v oblasti financií. Úspešne vyškolil desiatich a v súčasnosti vedie ôsmich doktorandov. Od roku 1995 bol garantom a spolugarantom odboru a špecializačného študijného programu v rámci študijného odboru Financie. Od augusta 2005 je spolugarantom študijného odboru Finance magisterského štúdia v rámci BIVŠ Praha, zahraničná vysoká škola, SR. Vedecko-výskumná činnosť Orientoval sa predovšetkým na rozpracovanie teoretických princípov financovania cestovného ruchu a širokej sféry služieb, predovšetkým v oblasti financovania nevýrobných odvetví – financovania školstva, kultúry, zdravotníctva a telesnej kultúry, ďalej na problematiku uplatňovania finančných nástrojov podpory malých a stredných podnikov v období prechodu na trhovú ekonomiku. Koncom deväťdesiatych rokov a začiatkom tohto desaťročia pracoval v oblasti teórie na problematike rozvoja bankového systému a súčasne v oblasti teórie mikroekonomických otázok verejných financií a verejných financií v širšom zmysle slova. Počas vedeckej a výskumnej činnosti spolupracoval s Wirtschaftsuniversität Wien v Rakúsku, Universität Basel vo Švajčiarsku a Univerzity USM, Hattiesburg, Mississippi. Participoval aj na výskumnom programe TEMPUS, predovšetkým v otázkach prejavu tieňovej ekonomiky.


Myrón Malý

Context: Životopis Vyštudoval Strednú zdravotnícku školu v Bratislave a lekárske vzdelanie získal na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Vedeckú hodnosť PhD. získal v roku 1995 na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, vedecko-pedagogickú hodnosť docent v roku 2000 a profesor v roku 2009. Ako pedagóg a garant pôsobil na viacerých vysokých školách a univerzitách (Fakulte zdravotníctva a sociálnej práce Trnavskej univerzity, Katedre fyziatrie, balneológie a liečebnej rehabilitácie Slovenskej zdravotníckej univerzity, Fakulte zdravotníctva SZU v Banskej Bystrici či Lekárskej fakulte Univerzity Palackého v Olomouci.), no tiež v špecializovaných komisiách Ministerstva zdravotníctva SR. Zúčastnil sa viac ako 125 konferencií a kongresov a bol školiteľom a oponentom množstva prác. Je tiež autorom rozsiahlej publikačnej činnosti, vrátane knižných publikácií, monografií, učebníc, či iných vedeckých prác. Pôsobil ako lekár v Uliči, neskôr sa po nehode ako pacient dostal do Rehabilitačného ústavu v Hrabyni, kde ho zaujal odbor fyzioterapie. Zamestnal sa v danom zariadení a pôsobil tam 8 rokov. Získané vedomosti a skúsenosti zúžitkoval po roku 1986 počas dokončovania prác a rozbehu Rehabilitačného liečebného ústavu v Kováčovej, kde pôsobil ako dlhoročný riaditeľ. Zaslúžil sa o rozvoj a zvýšenie kreditu zariadenia, ktoré je špecializovaným štátnym zariadením na liečbu poúrazových a pooperačných stavov. Dlhodobo presadzuje komplexnú rehabilitáciu a veľký dôraz kladie na rozvoj osobnosti ako celku a jej návrat do života bez ohľadu na závažnosť postihnutia.


Svetozár Dluholucký

Context: Životopis V roku 1958-1964 absolvoval štúdium na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, 1967 ukončil I. st. a 1970 II. st. atestácie z odboru pediatrie, 1990 CSc., doc. 1997 prof. Absolvoval pracovné pobyty v Nemecku (1991, 1993). Pôsobil na Lekárskej fakulte. Bol dekanom Fakulty zdravotníctva Slovenskej zdravotníckej univerzity v Bratislave so sídlom v Banskej Bystrici. UK v Martine (1964-1966) a na Lekárskej fakulte UK v Bratislave (1967-1968). Od roku 1991 pracuje na Detskej klinike IVZ v Banskej Bystrici a od roku 1993 na Fakulte ošetrovateľstva a sociálnej práce Trnavskej univerzity. Pôsobil ako krajský odborník Stredoslovenského kraja pre pediatriu Ministerstva zdravotníctva SSR (1974-1990). Jeho nástup znamenal mimoriadne dynamický rozvoj zdravotníckej starostlivosti o dieťa v kraji. Sledovaním moderných trendov odboru, originálnymi riešeniami klinických, organizačných i technologických problémov pozdvihol detské oddelenie vtedajšieho KÚNZ, dnes detskú kliniku, na špičkovú úroveň. Od roku 1998 je členom komisie pre eradikáciu poliomyelitíty Ministerstva zdravotníctva SR. Je funkcionárom a členom odborných spoločností doma i v zahraničí. Ako spoluautor prispel do zahraničnej publikácie, je spoluautorom odborných publikácií, učebníc a vysokoškolských skrípt, je autorom 2 priemyselných vzorov a 10 realizovaných zlepšovacích návrhov. Ako autor a spoluautor publikoval odborné štúdie v slovenských a zahraničných odborných časopisoch, odprednášal vyše 200 prednášok. Je autorom 18-dielneho televízneho seriálu Matka a dieťa (STV, 1994) a autorom fejtónov (pod pseudonymom) uverejňovaných v regionálnom denníku Smer.


Milan Izák (oftalmológ)

Context: Životopis V roku 1946 – 1956 študoval na JSŠ v Brezne, Banskej Bystrici a vo Zvolene, 1956 – 1962 absolvoval štúdium na Lekárskej fakulte J.E. Purkyně v Brne. V roku 1966 obhájil atestáciu I. st. a v roku 1970 atestáciu II. stupňa na ILF v Košiciach, 1977 CSc., 1989 docent, 1997 vymenovaný za profesora. Absolvoval študijné a pracovné cesty do takmer všetkých štátov sveta, v medicínsky najvyspelejších krajinách bol opakovane. V roku 1962 nastúpil do KÚNZ v Banskej Bystrici ako lekár, 1966 sa stal zástupcom prednostu oddelenia a 1977 prednostom očného oddelenia, od 1991 je prednostom Očnej kliniky NsP F.D. Roosevelta v Banskej Bystrici. V rámci pedagogickej činnosti pôsobil ako profesor na Trnavskej Univerzite v Trnave (1998 – 1999). Je členom 13 domácich a zahraničných odborných spoločností. Venuje sa mikrochirurgii oka a využitím progresívnej techniky a zavádzaním nových operačných metód do rutinnej praxe. Patrí mu rad priorít v rámci Československa a Slovenska. Je autorom 9 zlepšovacích návrhov, vybudoval jedno z najlepšie vybavených oftalmologických pracovísk na Slovensku. Vychoval rad vynikajúcich odborníkov. Je spoluautorom 2 monografií, publikoval odborné príspevky doma i v zahraničnej tlači. Podieľal sa na príprave 20 výučbových videofilmov.


Michal Bučko

Context: Životopis V roku 19501954 absolvoval štúdium na VŠCHT v Prahe, 1967 CSc., 1987 DrSc. Pôsobil v Biotike Slovenská Ľupca (19551991), z toho (19621991) ako vedúci výskumu. Prednášal z oblasti biosyntézy antibiotík a aminokyselín na UK v Bratislave. Žije v Banskej Bystrici. Od roku 1992 vykonáva poradenskú činnosť v oblasti výskumu a výroby antibiotík. Je členom komisie pre udeľovanie vedeckých hodností z oblasti kvasnej chémie a technilógie. Je autorom a spoluautorom čs. a slovenských patentov a autorských osvedčení, vedeckých a odborných publikácií, odborných publikácií, odborných prednášok na medzinárodných a národných konferenciách, záverečných správ štátnych a odborových úloh, záverečných podnikových úloh.


Milan Ružička

Context: Štúdium a kariéra Po maturite na elokovaných triedach Reálneho gymnázia v Bratislave (1940 – 1948) začal študovať na Slovenskej univerzite, neskôr premenovanej na Univerzitu Komenského v Bratislave. Prvé dva ročníky absolvoval na pedagogickom smere predmety Prírodopis - Zemepis. Po druhom ročníku sa zapísal na Botaniku, špecializáciu Geobotanika. V roku 1951, ešte počas štúdia v piatom ročníku univerzity, sa stal riaditeľom referátu pre prírodné vedy Slovenskej akadémie vied. V roku 1952 bol poverený podieľať sa na prípravách zákona a zahájenia činnosti SAV v roku 1953. Prevzal funkciu tajomníka pre biologicko – lekárske vedy. V roku 1960 obhájil dizertačnú prácu na SAV v Bratislave a získal titul CSc.. V roku 1965 založil Ústav biológie krajiny Slovenskej akadémie vied, ktorý položil základ pre rozvoj medzinárodnej spolupráce v tomto smere. Počnúc rokom 1967 organizoval každé tri roky medzinárodné sympóziá, venované problematike ekologického výskumu krajiny. Inicioval založenie Medzinárodnej asociácie krajinnej ekológie (IALE), ktoré sa uskutočnilo v roku 1982 v ČSSR. Dve funkčné obdobia bol jej viceprezidentom. Od roku 1992 spolupracoval s Vysokou školou pedagogickou v Nitre, neskôr Univerzitou Konštantína Filozofa v Nitre pri vytvorení študijného odboru Ekológia a environmentalistika. Pripravil vznik Katedry ekológie a environmentalistiky FPV (v roku 1994) a desať rokov bol jej vedúcim. V roku 1992 sa habilitoval za docenta v odbore Ochrana a tvorba krajiny na Technickej univerzite vo Zvolene. V tom istom roku získal titul DrSc., na SAV v Bratislave. V roku 1993, na základe úspešne ukončeného vymenúvacieho konania získal vedecko – pedagogický titul profesor na Technickej univerzite vo Zvolene pre odbor Ekológia krajiny. Ako prejav uznania jeho celoživotnej vedeckej a pedagogickej práce mu bol v roku 2009 na Technickej univerzite vo Zvolene udelený titul „Doctor honoris causa“. Čestný titul „profesor emeritus" mu bol udelený v roku 2011 za aktívnu vedeckú, publikačnú a pedagogickú prácu a za odborný prínos v oblasti ekológie a environmentalistiky.


Peter Kothaj

Context: Životopis V roku 19701976 absolvoval štúdium na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, 1992 CSc., 1996 docent. Od roku 2003 bol profesorom chirurgie. Po skončení štúdia pôsobil na chirurgickom oddelení NsP v Brezne ako sekundárny lekár (19761979). Od roku 1979 bol chirurgom vo FNsP F.D. Roosevelta v Banskej Bystrici. Od roku 1991 prednostom chirurgickej kliniky, od 1993 vedúcim Vysunutého výučbového strediska SZU v Banskej Bystrici. Od roku 1997 bol prezidentom Slovenskej chirurgickej spoločnosti. Od roku 2004 bol vedúcim Katedry gastroenterologickej chirurgie Lekárskej fakulty Slovenskej zdravotníckej univerzity. Na Chirurgickej klinike SZU v Banskej Bystrici v roku 1991 zaviedol kompletné spektrum laparoskopických a torakoskopických výkonov. Jeho vedecká činnosť bola nasmerovaná predovšetkým na klinický výskum, ktorý zameriava na význam radikálnej lymfadenektómie a na problematiku karcionómu pankreasu a pečene, pod jeho vedením v Banskej Bystrici ako prvé chirurgické pracovisko na Slovensku zaviedlo laparoskopickú adrenalektómiu, laparoskopickú kardiomyotómiu a laparoskopickú resekciu žalúdka. Venoval sa aj dejinám slovenskej chirurgie, bol šéfredaktorom časopisu Slovenská chirurgia , členom viacerých profesných domácich i zahraničných spoločností. Bol autorom a spoluautorom odborných publikácií, vedeckých prác publikovaných v domácich i zahraničných časopisoch. Najznámejšie monografie: Chirurgická liečba rakoviny pankreasu (1996), Momenty z dejín slovenskej chirurgie (1999), Operácie na pečeni (2007). Bol členom Slovenskej chirurgickej spoločnosti.


Dušan Driensky

Context: Životopis Štúdium strojného inžinierstva na Strojníckej fakulte SVŠT v Bratislave absolvoval v roku 1954. V roku 1973 absolvoval Fakultu spoločenských vied v Prahe. V tom istom roku obhájil titul CSc. na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. V roku 1976 získal hodnosť docenta tak isto na Filozoficke fakulte UK a v roku 1987 hodnosť profesora na Univerzite Komeského v Bratislave. V roku 1997 mu bol udelený titul Eur. Ing. na Féderation Européen d´ Association Nationales d´ Ingénieurs Paris (FEANI) a Ing. Paed. IGIP na Internationale Gesellschaft für Ingenieurpädagogik Klagenfurt (IGIP) . Pôsobil ako vysokoškolský pedagóg na Katedre inžinierskej pedagogiky a psychológie (v rokoch 1983 - 1994 ako jej vedúci). Katedra vznikla 1. januára 1962 na Slovenskej technickej univerzite, pričom jej názov bol niekoľkokrát zmenený. Od roku 1990 bola súčasťou Materiálovotechnologickej fakulte STU v Trnave. Vo vedeckej práci sa zaoberal najmä teóriou vyučovania technických odborných predmetov, didaktickou technikou a inžinierskej pedagogikou. Bol aj autorom a spoluautorom viacerých monografií, stredoškolských učebníc, vysokoškolských skrípt. Bol vedúcim projektov, zodpovedným riešiteľom aj riešiteľom mnohých výskumných úloh.


Jozef Benčo

Context: Životopis V roku 1956-1961 absolvoval štúdium na Českom vysokom učení technickom v Prahe. Roku 1976 CSc., 1981 doc., 1993 prof. Pôsobil ako pedagóg na FESCR v Banskej Bystrici, od roku 1991 bol vedúcim Katedry verejnej správy EF UMB v Banskej Bystrici. Recenzoval rôzne odborné práce, monografie, zostavoval vysokoškolské učebnice, publikoval vedeckovýskumné štúdie, odborné články a pod.


Pavol Kuna

Context: Životopis Pochádzal z Vrbice, dnes súčasť Liptovského Mikuláša, kde absolvoval aj meštiansku školu. V roku 1914 maturoval na Vyššej obchodnej škole v Kežmarku. Pôsobil ako bankový úradník v Ružomberku. V máji 1915 sa ako dobrovoľník prihlásil do rakúsko-uhorskej armády. Po absolvovaní výcviku v rámci 9. honvédskeho pluku v Košiciach pôsobil ako veliteľ čaty na východnom fronte prvej svetovej vojny v Haliči. V lete 1916 padol do zajatia. Prešiel rôznymi zajateckými tábormi a v septembri 1917 sa prihlásil do československého vojska v Rusku. Účastník bojov proti boľševikom na Sibíri a Ďalekom východe. Pôsobil v rôznych funkciách od veliteľa čaty, roty, dozorného a dispozičného dôstojníka. Na Ruskom území zotrvával do roku 1920. Evakuovaný loďou Ixion . Do Československa sa vrátil 23. júla 1920. Po návrate do vlasti pôsobil ako veliteľ čaty pluku 37 v Košiciach. Absolvoval dôstojnícky výcvik a povýšený na kapitána (1920), neskôr na štábneho kapitána (1927). Veliteľ štvormesačných poddôstojníckych škôl. Od roku 1931 pôsobil na vojenskej akadémii v Hraniciach, kde vyučoval maďarský jazyk a pôsobil ako inštruktor pešieho výcviku. V rokoch 1931 - 1939 zastával rôzne dôstojnícke funkcie v pechotnom pluku 37 v Levoči. V roku 1936 povýšený do hodnosti major pechoty. Počas mobilizácie na jeseň 1938 velil II. práporu pechotného pluku 37. Po vzniku Slovenského štátu veliteľ 11. divízie dislokovanej v Spišskej Novej Vsi. S touto jednotkou bol nasadený v malej vojne v priestore Košickej Belej a Revúcej. Následne 17. mája 1939 povýšený do hodnosti podplukovník pechoty a poverený velením pechotného pluku 1 v Levoči. Počas útoku na Poľsko viedol tzv. Podtatranskú skupinu zaisťujúcu hranicu s Poľsko medzi Kopským sedlom po Starú Ľubovňu. Po začiatku útoku na Sovietsky zväz v roku 1941 presunutý krátko v roku 1941 s pechotným plukom 1 na východný front. Od 25. novembra 1941 pôsobil ako veliteľ Zaisťovacej divízie. V lete 1942 bol z funkcie odvolaný a vrátil sa späť k pech. pluku 1 do Bratislavy. Neskôr bol od mája do júna 1943 znovu vyslaný na východný front ako veliteľ Rýchlej divízie po jej stiahnutí na Krym. Následne stiahnutý na Slovensko. Ďalej pôsobil v štábnych funkciách na Vojenskej správe pri Ministerstve národnej obrany. Bol v kontakte s odbojovými ilegálnymi pracovníkmi a z titulu svojej funkcie kryl konšpiračnú činnosť príprav Povstania, predovšetkým predisponovávanie výzbroje a výstroje do oblasti Banská Bystrica - Brezno - Zvolen, ktorá sa neskôr stala pre SNP kľúčová. Po vypuknutí povstania veliteľ obrannej oblasti 1 (údolie Nitri, Žitavy a dolný Turiec) povstaleckej armády. Neskôr boli jeho jednotky transformované do 3. taktickej skupiny (veliteľstvo vo Zvolene). Jeho jednotky bojovali proti nemeckej skupine Schill a neskôr aj divízií tankových granátnikov Tatra. Pred koncom povstania krátko velil 4. taktickej skupine. Po porážke povstania ustúpil so zvyškami vojsk cez Prašivú do Nízkych Tatier a do januára 1945 sa skrýval na rôznych miestach. Následne sa v januári 1945 spojil s partizánskym zväzkom Jaromov. S touto jednotkou prekročil front a spojil sa so sovietskymi vojskami. Bol následne zaradený do 1. čs. armádneho zboru. Zaradený k 4. československej samostatnej brigáde. Ako jej veliteľ sa zúčastnil oslobodzovacích bojov na Liptove. Po oslobodení prispel k výstavbe čs. armády. V rokoch 19451947 zástupca veliteľa zboru Ministerstva národnej obrany v Banskej Bystrici. V septembri 1947 povýšený do hodnosti brigádneho generála, krátko na to však musel odísť na nútenú dovolenku. Neskôr prepustený a zbavený hodností. Obvinený a súdený za zločiny spáchané Zaisťovacou divíziou na sovietskom území. V roku 1950 súdom oslobodený, avšak z politických dôvodov zbavený hodnosti, nároku na dôchodok a prepustený z armády. Následne v rokoch 1954 - 1968 pracoval ako účtovník v komunálnych službách v Levoči. V roku 1991 posmrtne rahabilitovaný.


Ondrej Ďumbala

Context: Životopis Absolvoval Vyššiu priemyselnú školu strojnícku v Košiciach, potom Vojenskú leteckú akadémiu v Hraniciach na Morave. Letec-stíhač pri útvaroch v Piešťanoch a v Kuchyni, veliteľ 13. letky v bojoch proti ZSSR na východnom fronte, pred vypuknutím SNP mjr., veliteľ leteckej školy v Banskej Bystrici. Príslušník protifašistického odboja v armáde, počas SNP veliteľ letectva 1. čs. armády na Slov. Pri plnení úloh ho zatklo Gestapo, zahynul v Mauthausene.


Bohuslav Hlôška

Context: Životopis Študoval na VŠT v Bratislave a na VŠZ v Brne. Po ukončení lesný asistent Riaditeľstva štátnych lesov v Banskej Bystrici (1948-1949). Pracovník Štátnych lesov vo Zvolene (1950-1955), hlavný inžinier Lesostavu vo Zvolene (1956-1957), námestník riaditeľa Bučiny Zvolen (1957-1961). Vedúci výstavby podnikového Riaditeľstva štátnych lesov v Banskej Bystrici (1961), ekonomický námestník podnikového Riad. št. lesov v Banskej Bystrici (1969-do odchodu na dôchodok). Zaslúžil sa o vybudovanie lesných ciest, mostov a i. lesných objektov na Horehroní. Účastník SNP vo Vysokoškolskom strážnom odd. na Donovaloch, väznený v zajateckom tábore Mühlberg v Nemecku (1944-1945). Nositeľ Radu SNP II. tr a i. vyznamenaní.


Július Psotka starší

Context: Životopis Študoval na Štátnom maďarskom kráľovskom katolíckom gymnáziu v Banskej Bystrici. Námorný kapitán v 1. svetovej vojne, vedúci inžinier železiarní v Podbrezovej (od roku 1919). V rokoch 1937 až 1939 žil v Příbrami - Březových horách, kde pôsobil ako technický komisár. Neskôr žil v Bratislave.


Teofil Galba

Context: Životopis Do roku 1934 študoval na Učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi. Pôvodne učiteľ, neskôr dôstojník Slovenskej armády (19391945). Účastník protifašistického odboja v armáde, po vypuknutí SNP veliteľ 35. pešieho práporu Vápenec 4. taktickej skupiny Muráň, s kt. sa zúčastnil oslobodzovacích bojov o republiku. Po vojne pôsobil ako dôstojník ČSĽA (19451950). V roku 1950 ako pplk. preradený do zálohy, 19501975 pracovník Pozemných stavieb v Banskej Bystrici.


Samuel Sekuris

Context: Životopis Ľudovú školu navštevoval v Banskej Bystrici - Radvani. Maturoval na Gymnáziu A. Sládkoviča v Banskej Bystrici (1925). Vyučil sa za garbiara v Banskej Bystrici - Radvani (19251932), pracoval u otca. Neskôr úradník, v roku 19391943 dôstojník slovenskej armády v rozličných funkciách v Bratislave, v Topoľčanoch, v Trenčíne a v Banskej Bystrici, 19431944 v hodnosti mjr. veliteľ posádky v Brezne, kde sa zapojil do protifašistického hnutia a príprav SNP. Po potlačení SNP sa ukrýval v horách, po príchode do Banskej Bystrice - Radvane zatknutý (31. marca 1945), väznený v Banskej Bystrici, eskortovaný do koncentračného tábora. Všestranný atlét, podnáčelník SĽAS.


Ivan Ľupták

Context: Vzdelanie a profesionálna kariéra Študoval na Strednom odbornom učilišti chemickom. V rokoch 19621963 pracoval v závode Bučina Zvolen. Následne až do roku 1990 pracoval vo Východoslovenských železiarňach Košice.


Samuel Kriška

Context: Životopis Študoval na obchodnej škole v Kežmarku a na gymnáziu v Rimavskej Sobote, lesníctvo na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Inžinier, od roku 1940 vysokoškolský profesor. Pôsobil ako riaditeľ Štátnych lesov v Banskej Bystrici. Podporoval lesné staviteľstvo, zaslúžil sa o rozvoj lesníckeho vysokého školstva. Dekan lesníckeho odboru Vysokej školy poľnohospodárskej a lesného inžinierstva. Autor odborných článkov. Nositeľ vyznamenaní.


Miroslav Korba

Context: Život a vzdelanie Po absolvovaní Vojenského gymnázia Banská Bystrica v roku 1982 absolvoval Vysokú vojenskú leteckú školu Košice.


Michal Králka (protifašistický bojovník)

Context: Životopis Navštevoval meštiansku školu (1931-1935) a Obchodnú akadémiu (1935-1937) v Banskej Bystrici. Pôvodne úradník, neskôr dôstojník ZNB. Vojak slovenskej armády. Účastník protifašistického odboja a SNP. Príslušník 1. československého armádneho zboru v ZSSR. Pracovník Ministerstva vnútra v Prahe, pôsobil v diplomatických službách v Moskve a v Budapešti. Na dôchodku žil v Banskej Bystrici (od 1973). Nositeľ viacerých vyznamenaní.


Elemír Polk

Context: V ozbrojených silách Slovenského štátu Po vzniku Slovenského štátu 14. marca 1939 sa vrátil na Slovensko a stal sa náčelníkom štábu V. zboru v Trenčíne. Ďalšie pôsobenia Po reorganizácii armády prednosta 4. oddelenia štábu Vyššieho veliteľstva 2 v Banskej Bystrici. V decembri 1939 preradený do skupiny dôstojníkov generálneho štábu. Od 1. február 1940 ako prednosta 3. oddelenia štábu Vyššieho veliteľstva 2 v Banskej Bystrici Po ďalšej reorganizácii od 1. októbra 1940 prednosta výcvikového oddelenia Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici Po vypuknutí vojny proti ZSSR bol už 27. júna 1941 odvelený do poľa. Domov sa vrátil 6. októbra 1941. Od novembra 1941 do mája 1942 zastupoval vo funkcii Náčelník štábu Veliteľstva pozemného vojska. 1. február 1943 prednosta všeobecného a organizačného oddelenia Veliteľstva pozemného vojska. 30. apríl 1943 oblastný veliteľ BV v Banskej Bystrici. 3. január 1944 bol prevelený k Najvyššiemu úradu pre zásobovanie v Bratislave. 1. apríl 1944 sa stal Náčelníkom štábu Veliteľstva divíznej oblasti 1 v Trenčíne. 6. máj 1944 sa presunul na východ Slovenska, kde sa formovala poľná, tzv. Východoslovenská armáda (VSA). Zaujal funkciu náčelníka štábu 1. pešej divízie (1. PD),


Róbert Kleštinec

Context: Životopis V roku 1988 ukončil Gymnázium Nitra, v rokoch 1988 až 1992 študoval na Vysokej vojenskej leteckej škole Košice. V roku 1992 sa stal kapitánom vrtuľníka Miešaného dopravného leteckého zboru v Mošnove. Neskôr v ten rok pilotoval vrtuľník Mi-24 v 4. vrtuľníkovom pluku Prešov. V roku 1992 sa tam stal starším pilotom, v roku 1994 kapitánom vrtuľníka. Od roku 1995 bol veliteľom roja vrtuľníkovej letky, 4. vrtuľníkového krídla 4. leteckej základne. Od roku 2000 bol zástupcom veliteľa vrtuľníkovej letky. Od roku 2003 zástupcom veliteľa vrtuľníkového krídla 3. leteckej základne Prešov. V roku 2004 prevzal funkciu Vedúci starší dôstojník – špecialista oddelenia leteckého výcviku Vzdušných síl vo Zvolene. Od roku 2008 bol veliteľom leteckého krídla Leteckej základne Prešov a od roku 2009 velil letke Vrtuľníkového krídla v Prešove. Od roku 2010 bol zástupca veliteľa Vrtuľníkového krídla generálplukovníka Jána Ambruša Prešov. Od roku 2012 vykonával funkciu Vojenský poradca – predstaviteľ pre LaPVO a spoluprácu s NATO, Úrad vojenského predstaviteľa pri Vojenskom výbore NATO v Bruseli. Od roku 2015 bol zástupcom náčelníka štábu Veliteľstva Vzdušných síl vo Zvolene. Od 15. novembra 2018 bol zástupca veliteľa Vzdušných síl. V tejto funkcii ho 28. mája 2019 prezident Andrej Kiska povýšil do prvej generálskej hodnosti, brigádny generál. 16. marca 2023 ho prezidentka Zuzana Čaputová povýšila do hodnosti generálmajor. Minister obrany Jaroslav Naď 16. septembra 2020 oznámil, že Kleštinec sa stane riaditeľom Vojenského spravodajstva. Kleštinec prešiel prísnou previerkou do stupňa „prísne tajné“.


Mikuláš Markus

Context: V ozbrojených silách Slovenského štátu Deň po vzniku Slovenského štátu prevzal velenie 10. divízie v Banskej Bystrici. Ďalšie pôsobiská Od 1. mája do 31. októbra 1939 pôsobil ako veliteľ Školy na výchovu dôstojníkov pechoty v zálohe v Banskej Bystrici. Od 28. augusta 1939 bol dočasným veliteľom pešieho pluku 6, s ktorým sa do 7. septembra zúčastnil ťaženia slovenskej armády proti Poľsku. Ako veliteľ pešiemu pluku 3 vo Zvolene pôsobil od novembra 1939 do 25. júna 1941 a od 1. júla do 31. decembra 1943 Po napadnutí ZSSR v júni 1941 odišiel s peším plukom 3 do na vých. front., kde zotrval do 4. decembra 1941. 8. 12. 1941, po návrate na Slovensko, prevzal velenie pešieho pluku 3 vo Zvolene. Na východný front opäť odišiel 16. septembra 1942, kde do začiatku apríla 1943 zastával funkciu veliteľa motorizovaného pešieho pluku 20 v rámci Rýchlej divízie. S účinnosťou od 1. januára 1944 bol ustanovený za veliteľa Vojenskej divíznej oblasti 1 v Trenčíne. Jeho divízia sa stala súčasťou tzv. Východoslovenskej armády (VSA) a preto už 7. mája 1944 odišiel ako jej veliteľ na východné Slovensko do priestoru Giraltoviec, kde bol zriadený štáb divízie.


Ľubomír Šebo

Context: Život V rokoch 19801984 absolvoval Vojenské gymnázium SNP v Banskej Bystrici a následne pokračoval v štúdiu na Vysokej vojenskej škole Pozemného vojska vo Vyškove na Morave, ktoré úspešne ukončil v roku 1988. Kariéru profesionálneho vojaka začal v roku 1988 ako veliteľ čaty a roty 22. výsadkovej brigády Česko-slovenskej armády. Po rozdelení ČSFR pôsobil vo funkcii zástupcu veliteľa pre výcvik novovznikajúceho 3. špeciálneho odriadu v Žiline (od 1. októbra 1995 5. pluk špeciálneho určenia, skratka 5. PŠU). V roku 1995 absolvoval pobyt na jazykovej škole v San Antoniu v Texase a kvalifikačný kurz pre dôstojníkov špeciálnych síl vo Fort Bragg v Severnej Karolíne. V roku 1998 sa zúčastnil odborného kurzu Paracommando v Marche-les-Dames, časti mesta Namur v Belgicku. Vo februári 2001 bol ako podplukovník vymenovaný za veliteľa 5. pluku špeciálneho určenia, odkiaľ v roku 2006 prešiel do pôsobnosti Centra riadenia operácií Generálneho štábu ozbrojených síl SR. V júni 2007 absolvoval Kurz národnej bezpečnosti v Národnej akadémii obrany Andreja Hadika v Liptovskom Mikuláši a 9. júla 2007 bol slávnostne inaugurovaný za veliteľa veliteľa 5. PŠU. Službou 15 rokov patril na Slovensku medzi najdlhšie slúžiacich veliteľov.


Mirko Vesel

Context: Životopis Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (19131921), na Vojenskej akadémii v Hraniciach na Morave, na Vojenskej aplikačnej škole delostrelectva v Olomouci, neskôr absolvoval niekoľko vojenských kurzov. Od roku 1923 dôstojník československej a neskôr slovenskej armády, príslušník delostreleckého pluku vo funkcii veliteľa, prednosta 4. odd. štábu 1. divízie, dôstojník na doplnkovej správe MNO v Bratislave. Bol účastník ilegálneho protifašistického hnutia, spolupracovník občianskych odbojových skupín. Stúpenec čs. exilovej vlády, organizoval informačné služby britskej rozviedky pre československý zahraničný odboj. Spoluorganizátor a účastník SNP, 29. augusta 1944 bol s bratom Milanom iniciátor a aktér obsadenia budovy Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici. Tiež bol signatár Proklamácie s slovenským vojakom a Proklamácie k slovenskému národu, ktorými bolo vyhlásené povstanie. Počas neho bol prednosta politickej správy Veliteľstva 1. čs. armády na Slovensku, v októbri-novembri 1944 zástupca 1. čs. armády na Slovensku v delegácii povstaleckej SNR na rokovaniach s exilovou vládou v Londýne a účastník delegácie na rokovaniach v Moskve. Po roku 1945 sa zúčastnil na budovaní novej čs. armády a 19. februára 1947 bol vymenovaný do hodnosti brigádny generál. V roku 1950 bol zbavený vojenskej hodnosti, ktorá mu bola v roku 1991 vrátená in memoriam . Mestský národný výbor v Banskej Bystrici mu udelil 21. augusta 1990 čestné občianstvo in memoriam. Pochovaný je v Banskej Bystrici.


Milan Cerovský

Context: Život Narodil sa 10. októbra 1949 v Kalinove, okres Lučenec. V rokoch 19641967 bol žiakom Vojenskej školy Jana Žižku z Trocnova v Bratislave. Následne ďalej pokračoval v štúdiu na Vojenskej akadémii vo Vyškove na Morave, ktoré zakončil roku 1971. 1. augusta 1971 bol prijatý za vojaka z povolania a menovaný do hodnosti poručík. Následne do roku 1974 vykonával základné veliteľské funkcie veliteľa čaty a roty. V rokoch 19741976 absolvoval interné postgraduálne štúdium na Vojenskej akadémii v Brne. Medzi rokmi 1976 a 1979 bol zástupcom náčelníka štábu, potom veliteľ tankového práporu 60. tankového pluku v Kežmarku. V roku 1979 absolvoval kurz veliteľov plukov vo vyšších dôstojníckych kurzoch Výstrel v meste Solnečnogorsk v ZSSR. Následne pôsobil do roku 1985 ako náčelník štábu, potom veliteľ 63. motostreleckého pluku v Michalovciach. Potom medzi rokmi 1985 a 1987 slúžil ako náčelník štábu 13. tankovej divízie, neskôr až do roku 1992 ako zástupca jej veliteľa. Po absolvovaní vyššieho akademického kurzu vo Vojenskej akadémii v Brne sa stal veliteľom 13. tankovej divízie. 1. novembra 1994 sa stal veliteľom 1. armádneho zboru Armády Slovenskej republiky v Topoľčanoch. V roku 1997 absolvoval štúdium na Kráľovskej akadémii obranných štúdii v Londýne. 1. januára 1998 bol ustanovený do funkcie náčelníka Správy pre integráciu a štandardizáciu Generálneho štábu Armády Slovenskej republiky v Trenčíne a toho istého roku menovaný do prvej generálskej hodnosti. 4. decembra 1998 nastúpil do funkcie náčelníka Generálneho štábu Armády Slovenskej republiky v Trenčíne.


Jozef Marko (generál)

Context: Životopis<ref name="VODS" /> V rokoch 19141922 študoval na reálnom gymnáziu v Bratislave a v Trnave. V štúdiu pokračoval na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, ktorú z materiálnych dôvodov nedokončil. Od 1. októbra 1924 do 15. augusta 1926 absolvoval Vojenskú Akadémiu v moravskom meste Hranice na Moravě. 1. októbra 1926 bol povýšený na poručíka spojára z povolania, v roku 1936 do hodnosti kapitán. V prvých rokoch slúžil ako veliteľ čaty najprv v tel. prápore v Trnave, od roku 1929 v Kutnej Hore, od roku 1933 ako veliteľ roty v Týne nad Vltavou, v rokoch 19351936 v Kutnej Hore a v Brne. Na jeseň 1936 nastúpil ako pedagóg do Vojenskej Akadémie v Hraniciach, kde pôsobil až do rozpadu republiky. Po vzniku Slovenského štátu sa stal veliteľom spojovacieho vojska na MNO v Bratislave. Dňa 1. mája 1939 bol povýšený do hodnosti major. Zároveň bol ustanovený za veliteľa spojovacieho práporu 1 v Turčianskom Sv. Martine. Okrem toho mal vybudovať miestne spojovacie učilište. V čase príprav na vojnu proti Poľsku v druhej polovici augusta 1939 sa jeho veliteľstvo presťahovalo do Spišskej Novej Vsi, kde sa podieľal na budovaní spojovacieho ústredia pre velenie slovenskej armády. V máji 1941 sa stal popri svojej funkcii v Martine referentom civilnej protileteckej obrany (CPO) v Bratislave. 1. januára 1944 bol spolu s týmto úradom premiestnený do Banskej Bystrice. 1. júna 1944 bol popri tomto zaradení menovaný za veliteľa spojovacieho oddelenia v štábe Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici. Odbojové aktivity Kontakty s odbojovými pracovníkmi začal budovať už v roku 1940. Výrazne sa zaslúžil o budovanie kontaktov medzi SNR a predstaviteľmi armády. Z poverenia SNR osobne rokoval s dôstojníkmi slovenskej armády. Zabezpečil priame spojenie s podplukovníkom Jánom Golianom, s ktorým udržiaval pravidelné konšpiratívne styky, ako i ďalšími do odboja zainteresovanými dôstojníkmi. Po vzniku Vojenského ústredia (VÚ) v apríli 1944 sa stal jedným z jeho najužších spolupracovníkov. Na starosti mal styk s partizánmi a záležitosti spojenia. Pôsobil ako styčný dôstojník VÚ so SNR. Spolu so stotníkom M. Polákom zabezpečoval kontakty VÚ s československým MNO v Londýne. V júli 1944 zabezpečil styk medzi VÚ a spravodajcami — parašutistami (príslušníkmi čs. vojenských jednotiek v ZSSR), ktorých na Slovensko vyslala Československá vojenská misia v Moskve. 27. júla 1944 sa zúčastnil pri Čremošnom porady členo SNR a VÚ, kde sa prediskutovali vojenské a politické otázky príprav Povstania, a 13. augusta 1944 porady medzi pplk. Golianom a partizánskym veliteľom, pôsobiacim v Kantorskej doline Piotrom Alexejevičom Veličkom. Partizánske hnutie pomáhal aj materiálne zásobovať. Prispel tiež k zabezpečeniu prechodu francúzskych vojnových zajatcov z Maďarska k partizánom v Turci. Po vypuknutí povstania sa stal veliteľom spojovacieho vojska 1. československej armády na Slovensku. Podieľal sa na technickej príprave a zapojení Slobodného slovenského vysielača. Po jeho vyradení z činnosti nepriateľom 2. septembra 1944 prispel k jeho obnoveniu prostredníctvom mobilného vojenského leteckého vysielača. 12. októbra 1944 sa stal členom Rady na obranu Slovenska, ako jeden zo štyroch zástupcov armády. Spolu s nimi sa prostredníctvom tejto inštitúcie pokúšal dosiahnuť súčinnosť medzi velením armády a partizánmi. Prispel k odletu spojeneckých letcov – bývalých vojnových zajatcov z povstaleckého územia na ich vojenské základne v Taliansku. Pred pádom Banskej Bystrice budoval na Donovaloch a okolí novú spojovaciu sieť veliteľstva 1. československej armády na Slovensku. So spiatočnou platnosťou od 1. mája 1944 bol povýšený na plukovníka. Do hôr odišiel 28. októbra spolu so skupinou osvetových dôstojníkov. Spočiatku sa skrýval nad obcou Hiadeľ v priestore výšiny Kozí chrbát. V decembri odcestoval cez Ružomberok a Trnavu za rodinou, vydávajúc sa za evakuanta z východného Slovenska. Až do prechodu frontu sa skrýval vo svojom rodisku Zelenči blízko Cífera. Povojnové aktivity V rokoch 19451948 pôsobil ako veliteľ spoj. na MNO v Prahe. V roku 1945 sa podieľal na vzniku organizácie Zväz vojakov SNP a krátky čas bol predsedom jej pražskej expozitúry. 19. februára 1947 bol povýšený do hodnosti brigádny generál. 27. marca 1948 zbavený činnej vojenskej služby a poslaný na zdravotnú dovolenku. 1. septembra bol preradený do zálohy. V priebehu rokov 19491950 bol z politických dôvodov zatknutý a väznený. V rokoch 19511952 bol zamestnaný ako pracovník Správy spojov, 19531955 Montážnej správy spojov, 19551956 Spojprojektu, 19571958 Krajského zväzu výrobných družstiev. V roku 1958 bol opäť zatknutý. 25. marca 1959 ho Krajský súd v Bratislave v procese s tzv. Karvašovou skupinou odsúdil na 14 rokov väzenia za velezradu. Bol väznený na Mírove. Na slobodu sa dostal v septembri 1963 vďaka amnestii prezidenta republiky. ŠtB ho však naďalej pozorne sledovala a podozrievala z nepriateľskej činnosti proti republike. V rokoch 19631968 bol pracovníkom Ľudového družstva invalidov v Bratislave. Do dôchodku odišiel v roku 1968. V tomto roku bol oslobodený spod obžaloby pre trestný čin velezrady. V Čase „pražskej jari“ sa verejne angažoval v Slovenskej organizácii na obranu ľudských práv. Jeho pokusy o vrátenie hodnosti generála však boli neúspešné. Naopak, v dôsledku normalizácie ŠtB obnovila jeho sledovanie. Úplne rehabilitovaný bol až po smrti v roku 1991, keď mu bola priznaná hodnosť generálmajor in memoriam. Je pochovaný v Bratislave.


Ernest Bielik

Context: Život Pochádzal z Topoľčianok. Vyučil sa za pekára a neskôr pracoval ako príležitostný robotník u pekára a murársky pomocník. V roku 1938 narukoval do armády a absolvoval poddôstojnícky kurz. V roku 1941 bol odvelený ako vojak armády Slovenského štátu na východný front. Vo februári 1943 pri Krasnodare dezertoval. Skrýval sa do príchodu Červenej armády. Bol zajatý. V zajatí vstúpil do československej jednotky na východnom fronte. Absolvoval výcvik a zúčastnil sa bojov o Kyjev. Následne pôsobil ako inštruktor počas prípravy príslušníkov 2. čs. paradesantnej brigády. V lete 1944 absolvoval kurz radistov a minérov a bol pridelený k Ústrednému štábu partizánskeho hnutia v Kyjeve. Velil výsadku 8 člennej organizátorskej skupiny do priestoru Nízkych Tatier. Skupina organizovala partizánsku brigádu Jánošík s viac ako 1 300 členmi, ktorá sa podieľala v regióne Nízke Tatry na bojoch počas Slovenského národného povstania. Po vojne pracoval v hospodárskych funkciách. Bol nositeľom viacerých vyznamenaní (Československý vojnový kríž 1939, Rád Slovenského národného povstania, sovietskych a francúzskych vyznamenaní, atď.). K 50. výročiu konca vojny ho prezident SR Michal Kováč v roku 1995 povýšil do hodnosti generálmajora. Získal tiež Rad Ľudovíta Štúra II. triedy za aktívnu účasť na protifašistickom odboji.


Róbert Tóth

Context: Vojenská kariéra  Začiatky V roku 1991 absolvoval Vysokú vojenskú leteckú školu SNP Košice a stal sa pilotom 11. vrtuľníkového pluku 1. armády, Západný vojenský okruh. V roku 1992 sa stal kapitánom vrtuľníka vo 4. vrtuľníkovom pluku Prešov. Od roku 1999 bol dôstojník streleckej a taktickej prípravy vrtuľníkovej letky – 34. letecká základňa Prešov. Od roku 2001 bol veliteľom roja tejto základne. Od roku 2004 pôsobil ako zástupca veliteľa letky – letecká základňa Prešov, Vrtuľníkové krídlo Prešov. V roku 2010 sa stal inšpektor bezpečnosti letov - pilot a neskôr toho roku veliteľom letky Vrtuľníkového krídla Prešov. Od roku 2012 bol zástupcom veliteľa Vrtuľníkového krídla Prešov, v rokoch 2013 až 2020 Vrtuľníkovému krídlu generálplukovníka Jána Ambruša Prešov velil. Ako plukovník sa k 1. októbru 2020 stal zástupcom veliteľa Vzdušných síl. Veliteľ vzdušných síl OS SR Od 1. januára 2021 je veliteľom Vzdušných síl. Do prvej generálskej hodnosti bol prezidentkou Zuzanou Čaputovou vymenovaný 28. januára 2021. 4. mája 2022 ho prezidentka Zuzana Čaputová povýšila do hodnosti generálmajor.


Karol Navrátil

Context: Život V roku 1982 absolvoval Vojenskú strednú odbornú školu v Martine a v roku 1986 Vojenskú vysokú školu vo Vyškove na Morave a zároveň bol menovaný do hodnosti poručík ako vojak z povolania. Následne pôsobil na Slovensku kde vykonával základné veliteľské funkcie v ženijnom vojsku na stupni čata až rota a potom štábne funkcie na veliteľstve divízie a armádneho zboru v Prešove. Po ukončení akademického kurzu na Vojenskej akadémii v Liptovskom Mikuláši bol v roku 2000 ustanovený do funkcie ženijného náčelníka 1. mechanizovanej brigády v Prešove. V roku 2001 bol premiestnený do Michaloviec, kde zastával funkciu veliteľa ženijného práporu. Od roku 1999 do roku 2007 absolvoval niekoľko jazykových kurzov z jazyka nemeckého a anglického. V roku 2008 ukončil 10 mesačný Kurz národnej bezpečnosti vo Vojenskej akadémii Liptovský Mikuláš kde dosiahol najvyššie vojenské vzdelanie, ktoré je predpokladom pre výkon najvýznamnejších funkcií v rezorte MO SR. Od februára 2004 do augusta 2004 pôsobil ako veliteľ ženijnej roty v rámci medzinárodnej operácie „Iracká sloboda“ v Iraku. Od 1. februára 2005 pôsobil na Veliteľstve Pozemných síl najprv vo funkcii zástupcu náčelníka a od 1. októbra 2005 náčelníka Štábu Veliteľstva Pozemných síl OS SR. Túto funkciu vykonával do 31. augusta 2007 a znovu od 30. júna 2008. V roku 2010 sa stal veliteľom vojenskej posádky v Prešove a zároveň aj veliteľom 2. mechanizovanej brigády so sídlom v Prešove. V rokoch 2012 až 2015 bol zástupcom veliteľa Pozemných síl, v rokoch 2015 až 2017 náčelníkom štábu Veliteľstva Pozemných síl a od 1. februára 2017 opäť zástupcom veliteľa Pozemných síl. 5. mája 2017 bol prezidentom SR Andrejom Kiskom menovaný do vojenskej hodnosti brigádny generál. Z aktívnej služby odišiel po „viac ako 42 rokoch“ k 31. decembru 2020 vo funkcii zástupcu veliteľa Pozemných síl. 8. júla 2021 mu v novovzniknutej tradícii za službu vlasti poďakovala prezidentka Zuzana Čaputová.


Miroslav Sura

Context: Životopis Základnú školu navštevoval v Banskej Bystrici, 1968 maturoval na Strednej priemyselnej škole strojníckej vo Zvolene, vysokoškolské štúdium absolvoval na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. V roku 1974 začal pracovať na Mestskej pamiatkovej správe v Bratislave (1976 vedúci odboru pamiatkovej starostlivosti), 19781983 pôsobil vo funkcii vedúceho výskumu pamiatok v Projektovom ústave kultúry Bratislava, stredisko v Banskej Bystrici. Od roku 1983 je riaditeľom Oblastného reštaurátorského ateliéru v Banskej Bystrici (Pamiatkového ústavu v Bratislave). Bol členom Reštaurátorskej komisie (19881998) a od roku 2000 je prezidentom občianskeho združenia ITHAKA. V 80. rokoch pracoval na akcii "Záchrana pokladu" – projektu záchrany Banskej Štiavnice. Stal sa autorom najlepšieho výskumu roku 1980 za objekt 198/II Banská Bystrica a hrad Vígľaš (1981). Publikoval elaboráty z umelecko-historických architektonických výskumov pamiatkových objektov. Medzi najvýznamnejšie výskumy patrí hrad Vígľaš, Hradný areál Banská Bystrica s návrhom realizácie slohovej rekonštrukcie Matejovho domu, Kostola Nanebovzatie Panny Márie s primárnym dotvorením existencie Románskej Baziliky z 13. storočia. Ako prvý spracoval výskum bloku III. Mestskej pamiatkovej rezervácie Banská Bystrica. Realizoval (v spolupráci s akad. soch. I. Škadlíkom) zhotovenie slohovej vežičky budovy na Námestí SNP č. 23 v Banskej Bystrici (1997). Uskutočnil výskum Mestskej radnice Nám. SNP č. 1 v Banskej Bystrici s významným nálezom gotických nástenných malieb a základov najstaršej meštianskej architektúry z 13. storočia (1998). Je autorom ideového projektu a ojedinelej realizácie transferu gotickej svätyne kostola v obci Koš (6. decembra 2000). Realizoval slohovú rekonštrukciu secesných fasád objektu Matice slovenskej v Báčskom Petrovci (2001).


Ivan Michalec

Context: Životopis Po ukončení štúdií pracoval na Ministerstve výstavby a techniky SSR. Predseda Zväzu architektov, člen komisie EHS v Ženeve. Autor projektov budov a územných plánov, publikácií a článkov. Inicioval vytvorenie strediska URBION v Banskej Bystrici. Vedúci odboru územného plánovania na SKNV v Banskej Bystrici (1976-1990).


Jozef Ďuračka

Context: Profesionálna kariéra Po maturite na strednej ekonomickej škole študoval na Vysokej škole poľnohospodárskej v Nitre, kde absolvoval odbor prevádzkovej ekonomiky. Po skončení vysokej školy v roku 1979 pôsobil v rezorte poľnohospodárstva a potravinárstva ako plánovač, ekonóm a šéf technického a investičného rozvoja. Po Nežnej revolúcii začal podnikať v chemickej a potravinárskej sfére, neskôr v reštauračných službách a hotelierstve.


Ján Gašperan

Context: Životopis V rokoch1966 – 1969 študoval na Strednej všeobecnovzdelávacej škole v Brezne, 1970 – 1975 na odbore pozemné stavby Stavebnej fak. SVŠT, 1973 – 1975 doplňujúce pedagogické štúdium na SVŠT v Bratislave, 1995 – 1996 manažment školstva a školy na Ekonomickej fak. UMB v Banskej Bystrici, 1997 – 1998 odbor právo na Univerzite tretieho veku v Banskej Bystrici. V rokoch 1969 – l970 pracoval ako technik v Mostárni Brezno, 1976 – 1990 pedagóg odborných predmetov na Strednej priemyselnej škole stavebnej v Banskej Bystrici, 1990 – 1999 predseda rady základnej organizácii stred. školstva na strednom Slovensku, externe vyučoval na SPŠS v Banskej Bystrici, od 1999 Odborový zväz pracovníkov školstva a vedy na Slovensku. Pravidelne publikuje v odborných periodikách, člen konzult. kruhu časopisu "Škola, manažment, ekonomika, legislatíva", 1985 – 1990 odborný poradca pre školskú inšpekciu v oblasti odborných predmetov, lektor a poradca stredoškolskej odbornej činnosti, autor celoštátnych učebných pomôcok. Zomrel 13. júla 2012 v Bratislave.


Pavol Bielik

Context: Profesionálna kariéra  1977 – absolvoval Prírodovedeckú fakultu Univerzitu Komenského v Bratislave 19781979 – Vysoká škola poľnohospodárska v Nitre, odborný pracovník 19791993 – Slovenská akadémia vied, vedecký pracovník 1990 – obhajoba kandidátskej dizertačnej práce 19911992 – uvoľnený na výkon funkcie 1. námestníka ministra kontroly 19931996 – v riadiacich funkciách súkromných spoločností – riadenie ľudských zdrojov, 19961998 – prednosta Miestneho úradu mestskej časti Bratislava - Staré Mesto


Pavol Hajtman

Context: Životopis Vyštudoval Vysokú školu poľnohospodárskeho a lesného inžinierstva v Košiciach (1946-1950), postgraduálne VŠLD vo Zvolene (1966). Roku 1950 Ing., 1950 CSc. V roku 1950-1951 zástupca riaditeľa Lesného závodu v Podbrezovej-Štiavničke, 1951-1953 pracovník Taxácie štátnych lesov v Banskej Bystrici, od roku 1958 Ústavu pre hospodársku úpravu lesov vo Zvolene, od 1970 hlavný inžinier ústavu. Spoluorganizátor hospodárskej úpravy lesov a lesného hospodárstva na Slovensku. Autor prác v odborných časopisoch a zborníkoch.


Ondrej Uhorskai

Context: Životopis Študoval na lesníckom odbore Vysokej školy poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva (VŠPLI) v Košiciach, 1950 Ing. Odborný asistent na VŠPLI, od 1952 na VŠLD, 1953-1955 technológ Banskobystrického lesného priemyslu, 1956-1967 pracovník Krajskej správy lesov v Banskej Bystrici. Vedúci technického oddelenia Podnikového riaditeľstva Štátnych lesov v Banskej Bystrici (1967-1973), vedúci odboru technickej prípravy výroby (1973-1981). Špecializoval sa na technológiu prípravy ťažobných a pestovateľských prác. Autor 5 realizovaných zlepšovacích návrhov a odborných článkov.


Jozef Marko (lesnícky odborník)

Context: Životopis Vyštudoval na lesníckom odbore Vysokej školy poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva v Košiciach (19471952). Od roku 1952 prednášal na katedre lesníckych stavieb VŠLD vo Zvolene. Špecializoval sa lesné cestné staviteľstvo, v rámci predmetu lesnícke technické meliorácie na zahrádzanie bystrín. Spoluautor publikácií o tejto problematike, autor štúdií a článkov v zborníku VŠLD a v časopise Les . Nositeľ viacerých vyznamenaní.


Jozef Zvara

Context: Život V rokoch 1944 až 1947 pôsobil ako technik a stavbyvedúci pri rekonštrukciách inžinierskych sietí. Následne do roku 1952 študoval na Stavebnej fakulte Slovenskej technické univerzity v Bratislave, kedy školu ukončil ziskom vysokoškolského diplomu stavebného inžiniera. Následne sa stal odborným asistentom na svojej fakulte na katedre Betónových konštrukcií a mostov. V roku 1962 sa habilitoval a získal titul docenta. Aj v nasledujúcich rokoch pôsobil na tej istej katedre a to až do roku 1994, kedy sa na osem rokov (do roku 2002) stal zástupcom šéfredaktora a výkonným redaktorom odborného periodika nazvaného .


Ján Dobrovič

Context: Manažérska kariéra Pôsobil na rôznych manažérskych pozíciach napríklad v Slovenskej poisťovni, Obchode s nábytkom š.p., GR Nitra, pracovisko Prešov, Tatravagónka Poprad, ako aj na pozícií riaditeľa Krajského inšpektorátu Prešov Slovenskej obchodnej inšpekcie a ako námestník GR pre medzinárodné vzťahy na Daňovom riaditeľstve SR v Banskej Bystrici.


Nad Tatrou sa blýska

Context: Nad Tatrou sa blýska je hymnická pieseň od Janka Matúšku z roku 1844. Text napísal po tom, ako na Nový rok 1843 suspendovali Ľudovíta Štúra z funkcie námestníka evanjelického lýcea v Bratislave. Na protest proti tomu odišlo 22 študentov z Bratislavy a 13 ich prišlo do Levoče. Spievať ju odporučil na nápev ľudovej piesne Kopala studienku. Prvý raz sa objavila anonymne roku 1851 v Domovej pokladnici pod názvom Dobrovoľnícka. Najstarší zápis piesne z roku 1844 sa nachádza v zápisníku Viliama Paulinyho-Tótha.redirect Šablóna:Bez citácie Zapísaná je pod titulom Prešporskí Slováci, budúci Levočania (orig. Prešporskí Slováci, budoucí Levočané). Táto pôvodná verzia má 6 strof, známa je aj pod názvom Ponad Tatrou blýska.


Pieniny

Context: Opis Súbor:Tri koruny.JPG|náhľad|Tri koruny od Červeného Kláštora. V popredí most ponad Dunajec, vedúci do Poľska Územie sa nachádza v severnej časti Spiša, nazývaného tiež Zamagurie. Pieniny zo severu vymedzuje hranica s Poľskom, na východe Ľubovnianska vrchovina, na juhu Spišsko-šarišské medzihorie a na západe Spišská Magura. Na tomto území žili v minulosti prevažne Slováci, Gorali, Rusíni, Poliaci no i Židia, Nemci a Rómovia. Pieniny tvorí horský masív bradlového pásma a najvyšším vrchom sú Vysoké skalky, dosahujúce . Na území Slovenska sú výškovo a turisticky zaujímavé vrcholy Vysoká (), Vrchriečky (), Kýčera (), Fakľovka (), Šľachovky (), Plašná (), Rabštín () a Holica (), na poľskej strane sú najatraktívnejšie Sokolica () a Tri koruny (poľsky: Trzy korony ()). Turisticky atraktívne sú vápencové bralá Haligovských skál a okolie Červeného kláštora.


Štátne symboly Slovenskej republiky

Context: [[Nad Tatrou sa blýska|Štátna hymna Slovenskej republiky]] Sú prvé dve slohy piesne Nad Tatrou sa blýska. Melódia pochádza z ľudovej piesne Kopala studienku. Zložil ju štúrovec Janko Matúška v 19. storočí. Štátna hymna sa hrá alebo spieva najmä pri príležitosti štátnych sviatkov, pamätných dní, výročí a pri iných významných príležitostiach. Slovenská hymna znie: :1. \:Nad Tatrou sa blýska, hromy divo bijú.:\ ::\:Zastavme ich bratia, veď sa ony stratia, Slováci ožijú.:\ :2. \:To Slovensko naše posiaľ tvrdo spalo.:\ ::\:Ale blesky hromu vzbudzujú ho k tomu, aby sa prebralo.:\


Hej, Slováci

Context: Text  Slovensky (Hymna Slovenského štátu 1939 - 1945) Hej, Slováci, ešte naša slovenská reč žije, Dokiaľ naše verné srdce za náš národ bije. Žije, žije, duch slovenský, bude žiť naveky, Hrom a peklo, márne vaše proti nám sú vzteky! Jazyka dar zveril nám Boh, Boh náš hromovládny, Nesmie nám ho teda vyrvať na tom svete žiadny; I nechže je koľko ľudí, toľko čertov v svete; Boh je s nami: kto proti nám, toho Parom zmetie. A nechže sa i nad nami hrozná búrka vznesie, Skala puká, dub sa láme a zem nech sa trasie; My stojíme stále pevne, ako múry hradné. Čierna zem pohltí toho, kto odstúpi zradne! Česky Hej, Slované, ještě naše slovanská řeč žije, pokud naše věrné srdce pro náš národ bije. Žije, žije duch slovanský, bude žít na věky. Hrom a peklo, marné vaše, proti nám jsou vzteky. Jazyka dar svěřil nám Bůh, Bůh náš hromovládný. Nesmí nám ho tedy vyrvat na tom světě žádný. I nechať je tolik lidí, kolik čertů v světě. Bůh je s námi, kdo proti nám, toho Perun smete. A nechať se též nad námi, hrozná bouře vznese. Skála puká, dub se láme. Země ať se třese ! My stojíme stále pevně, jako stěny hradné. Černá zem pohltí toho, kdo odstoupí zrádně ... Poľsky Hej Słowianie, jeszcze nasza Słowian mowa żyje, póki nasze wierne serce za nasz naród bije. Żyje, żyje duch słowiański, i żyć będzie wiecznie, Gromy, piekło - złości waszej ujdziem my bezpiecznie! Dar języka zwierzył nam Bóg, Bóg nasz gromowładny, Nie śmie nam go tedy wyrwać na świecie człek żadny. Ilu ludzi, tylu wrogów, możem mieć na świecie, Bóg jest z nami, kto nam wrogiem, tego Piorun zmiecie! I niechaj się ponad nami groźna burza wzniesie, skała pęka, dąb się łamie, ziemia niech się trzęsie. My stoimy stale, pewnie, jako mury grodu. Czarna ziemio, pochłoń tego, kto zdrajcą narodu! Rusky (azbuka) Гей, Славяне, наше слово Песней звонкой льётся И не смолкнет, пока сердце За народ свой бьётся. Дух Славянский жив на веки В нас он не угаснет, Беснованье силы вражьей Против нас напрасно. Наше слово дал нам Бог На то Его воля! Кто заставит нашу песню Смолкнуть в чистом поле? Против нас хоть весь мир, что нам Восставай задорно. С нами Бог наш, кто не с нами — Тот умрёт позорно. Rusky (transkripcia) Gej, Slavjaně, naše slovo Pěsněj zvonkoj ljotsja I ně smolknět, poka serdce Za narod svoj bjotsja. Duch Slavjanskij živ na věki V nas on ně ugasnět, Besnovanje sily vražej Protiv nas naprasno. Naše slovo dal nam Bog Na to Jego volja! Kto zastavit našu pěsnju Smolknuť v čistom pole? Protiv nas choť ves mir, čto nam Vosstavaj zadorno. S nami Bog naš, kto ne s nami – Tot umrjot pozorno. Slovinsky Hej Slovani, naša reč slovanska živo klije dokler naše verno srce za naš narod bije Živi, živi, duh slovanski, bodi živ na veke, grom in peklo, prazne vaše proti nam so steke Naj tedaj nad nami strašna burja se le znese, skala poka, dob se lomi, zemlja naj se strese Bratje, mi stojimo trdno kakor zidi grada, črna zemlja naj pogrezne tega, kdor odpada! Bosniansky Hej Slaveni, jošte živi Riječ naših djedova Dok za narod srce bije Njihovih sinova Živi, živi duh slavenski Živjet će vjekov ma Zalud prijeti ponor pakla Zalud vatra groma Nek se sada i nad nama Burom sve raznese Stijena puca, dub se lama Zemlja nek se trese Mi stojimo postojano Kano klisurine Proklet bio izdajica Svoje domovine! Srbsky (azbuka) Хеј Словени, јоште живи Дух (реч) наших дедова Док за народ срце бије Њихових синова Живи, живи дух словенски Живеће веков ма Залуд прети понор пакла, Залуд ватра грома Нек се сада и над нама Буром све разнесе Стена пуца, дуб се лама, Земља нек се тресе Ми стојимо постојано Кано клисурине, Проклет био издајица Своје домовине! Srbsky (transkripcia) Hej Sloveni, jošte živi Duh (reč) naših dedova Dok za narod srce bije Njihovih sinova Živi, živi duh slovenski Živeće vekov ma Zalud preti ponor pakla Zalud vatra groma Nek se sada i nad nama Burom sve raznese Stena puca, dub se lama Zemlja nek se trese Mi stojimo postojano Kano klisurine Proklet bio izdajica Svoje domovine! Chorvátsky Hej Slaveni, jošte živi Riječ naših djedova Dok za narod srce bije Njihovih sinova Živi, živi duh slavenski Živjet će vjekov ma Zalud prijeti ponor pakla Zalud vatra groma Nek se sada i nad nama Burom sve raznese Stijena puca, dub se lomi Zemlja nek se trese Mi stojimo postojano Kano klisurine Proklet bio izdajica Svoje domovine! Macedónsky (azbuka) Еј, Словени, жив е тука зборот свет на родот штом за народ срце чука преку син во внукот! Жив е вечно, жив е духот словенски во слога. Не нè плашат адски бездни ниту громов оган! Пустошејќи, нека бура и над нас се втурне! Пука даб и карпа сура, тлото ќе се урне: Стоиме на стамен-прагот - клисури и бедем! Проклет да е тој што предал Родина на врагот! Macedónsky (transkripcia) Ej, Sloveni, živ e tuka zborot svet na rodot štom za narod srce čuka preku sin vo vnukot! Živ e večno, živ e duchot slovenski vo sloga. Ne né plašat adski bezdni nitu gromov ogan! Pustošejťi, neka bura i nad nas se vturne! Puka dab i karpa sura, tloto ťe se urne: Stoime na stamen-progot – klisuri i bedem! Proklet da e toj što predal Rodina na vragot! Bulharsky (azbuka) Хей славяни, все още жив е духът на нашите предци Докато сърцето за народа бийе на техни наследници. Жив е, жив е духът славянски ще живее с векове, Не-ни плашат ни бездни адски, нито огнените гръмове. Нека сега и над нас със буря всичко да се разнесе Скала се пука, дъбът се цепи, Земята нек се разтресе. Ние стоим твърдо като крепост. Проклет да е предателят На своето отечество! Bulharsky (transkripcia) Chej slavjani, vse ošte živ e duchăt na našite predci Dokato sărceto za naroda bije na techni naslednici. Živ e, živ e duchăt slavjanski šte živee s vekove, Ne-ni plašat ni bezdni adski, nito ognenite grămove. Neka sega i nad nas săs burja vsičko da se raznese Skala se puka, dăbăt se cepi, Zemjata nek se raztrese. Nie stoim tvărdo kato krepost. Proklet da e predateljat Na svoeto otečestvo! Ukrajinsky (azbuka) Гей, слов’яни, наше слово Піснею лунає І не стихне, поки серце За народ страждає Наше слово дав Господь нам На те Його воля Хто примусить нашу пісню Змовкнути у полі? Дух слов’янський живе вічно В нас він не погасне Злої сили біснування Проти нас завчасне Проти нас хоч світ повстане Але нам те марно З нами Бог, а хто не знами- Згине той безславно. Rusínsky (azbuka) Гий Славляне, ищи жиє Дух нашых дїдôв ! Кой за нарôд сирцё биє Йих вірных сынôв ! Живи, живи дух Славляньскый Живи лем вікамы ! Нам нестрашны бездны адьскы Прокляты бісамы ! Нич ся трафит кой над намы Ся буря рознесе, Стїна пукне, дуб ся зломит Зимля ся розтресе Стойиме сьме, постояны Гикой йсї скалины ! Проклят буде, уддаватиль Своєй утцюзнины ! Rusínsky (transkripcia) Hij Slavľane, išči žije Duch našych dědóv ! Koj za naród sirćo bije Jich věrnych synóv ! Živi, živi duch Slavľaňskyj Živi lem věkamy ! Nam nestrašny bezdny aďsky Prokľaty běsamy ! Nič śa trafit koj nad namy Śa buŕa roznese, Stěna pukne, dub śa zlomit Zimľa śa roztrese Stojime śme, postojany Hikoj jsě skaliny ! Prokľat bude, uddavatiľ Svojej utćuzniny ! Slovensky Hej, Slovania, ešte naša slovanská reč žije, Dokiaľ naše verné srdce za náš národ bije. Žije, žije, duch slovanský, bude žiť naveky, Hrom a peklo, márne vaše proti nám sú vzteky! Jazyka dar zveril nám Boh, Boh náš hromovládny, Nesmie nám ho teda vyrvať na tom svete žiadny; I nechže je koľko ľudí, toľko čertov v svete; Boh je s nami: kto proti nám, toho Parom zmetie. A nechže sa i nad nami hrozná búrka vznesie, Skala puká, dub sa láme a zem nech sa trasie; My stojíme stále pevne, ako múry hradné. Čierna zem pohltí toho, kto odstúpi zradne!


Tatry

Context: Národné parky Tatry z lietadla Na území Tatier ležia dva národné parky: : Tatranský národný park (TANAP) na území Slovenska Vyhlásený: v roku 1948 s účinnosťou od 1. januára 1949 Rozloha: , z toho vlastné územie , ochranné pásmo : Tatrzański Park Narodowy (TPN) na území Poľska Vyhlásený: v roku 1954 s účinnosťou od 1. januára 1955 Rozloha: Ochranársky najhodnotnejším je pás Tatier o dĺžke a šírke . Dĺžka Tatier je asi .


Hymna Česko-Slovenska

Context: Introduction  Hymna Česko-Slovenska sa skladala z dvoch častí. Prvú tvorila jedna sloha českej piesne Kde domov můj a druhú prvá sloha slovenskej piesne Nad Tatrou sa blýska. Vznikla v decembri 1918, ďalšie uzákonenia sa uskutočnili v roku 1920 (uznesenie vlády č. 19300) a v roku 1927 (upresnenie melódie). V rokoch 1918 až 1938 pre silnú nemeckú menšinu (1/4 až 1/3 obyvateľov) v Česko-Slovensku existovala aj oficiálna nemecká verzia česko-slovenskej hymny. V 70. a 80. rokoch sa hymna oficiálne označovala ako Štátna hymna Československej socialistickej republiky , Zákon 102/1990 Zb. hymnu nazýva Štátna hymna Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky a konštatuje, že ju tvorí hymna Českej republiky (Čl. IV ústavného zákona Českej národnej rady č. 67/1990 Zb., o štátnych symboloch Českej republiky) a prvá sloha hymny Slovenskej republiky (Čl. V ústavného zákona Slovenskej národnej rady č. 50/1990 Zb., o názve, štátnom znaku, štátnej vlajke, štátnej pečati a o štátnej hymne Slovenskej republiky); pri hraní a speve štátnej hymny sa zachováva toto poradie.


Anton Marec

Context: Dielo  Tvorba pre dospelých 1982 – Na hrebeni víchrica , novela 1985 – Stopy túlavej zveri , zbierka poviedok 1986 – Za vrcholom vrchol , novela 1989 – Kroky proti vetru 1990 – Až ťa odpočítajú 1992 – Listy nevidiacim, hudba pre nepočujúcich , novela 1994 – V doline dlhých tieňov , novela 1995 – Na Solisko hviezdy nepadajú , zbierka poviedok 2000 – Kruté safari 2000 – Len popol vo vetre 2002 – Dlhé sú tiene okamihov 2003 – V dreve zomiera noc 2012 – Aj Spiš ronil svoje slzy Literatúra faktu 1989 – Zóna odvahy – črty o zdolávaní najvyšších horských vrcholov 2007 – Tatranské siluety – portréty ľudí, čo svojimi životmi napísali autentický tatranský román 2010 – Tatranské (dez)ilúzie alebo Ako sa národný park mení na lunapark 2017 – Spišské nomen omen – prehľad názorov o pôvode, vývoji a význame miestopisných názvov 2018 – Po stopách tatranských názvov – nový pohľad na minulosť našich veľhôr 2020 – Názvy, čo písali históriu Sp. Novej Vsi a Slovenského raja 2020 – Po stopách tatranských názvov , 2. vydanie 2021 – Tatranské osady : Udalosti, stavby a postavy 2021 – O pôvode názvov spišských obcí a miest História, povesti a legendy 1991 – Zlato pod Kriváňom 1993 – Zakliaty hrad v Tatrách 1994 – Jánošík, Jánošík (preklad do angličtiny 1995) 2000 – Hnali sa veky nad hradbami 2001 – Kežmarská čierna pani 2002 – Tatranské povesti 2004 – Spišské povesti 2018 – Povesti z Tatier 2019 – Bardejov 13202020 2019 – Kežmarok 12692019 2019 – Jánošík, Jánošík... (2. rozšírené vydanie) 2019 – Levoča 2020 – Spišský hrad a okolie 2021 – Stará Ľubovňa a okolie


Vysoké Tatry (mesto)

Context: Partnerské mestá  Bukowina Tatrzańska, Poľsko Kežmarok, Slovensko Košice, Slovensko Pardubice, Česko Poprad, Slovensko Prostějov, Česko Zakopané, Poľsko


Barania Góra

Context: Pozri aj  Sliezske Beskydy Skrzyczne


Nad Tatrou sa blýska

Context: Introduction Súbor:Nad Tatrou 1851.gif|náhľad|Prvý výtlačok piesne (1851) Nad Tatrou sa blýska je hymnická pieseň od Janka Matúšku z roku 1844. Text napísal po tom, ako na Nový rok 1843 suspendovali Ľudovíta Štúra z funkcie námestníka evanjelického lýcea v Bratislave. Na protest proti tomu odišlo 22 študentov z Bratislavy a 13 ich prišlo do Levoče. Spievať ju odporučil na nápev ľudovej piesne Kopala studienku . Prvý raz sa objavila anonymne roku 1851 v Domovej pokladnici pod názvom Dobrovoľnícka . Najstarší zápis piesne z roku 1844 sa nachádza v zápisníku Viliama Paulinyho-Tótha. Zapísaná je pod titulom Prešporskí Slováci, budúci Levočania (orig. Prešporskí Slováci, budoucí Levočané ). Táto pôvodná verzia má 6 strof, známa je aj pod názvom Ponad Tatrou blýska . Prvé dve slohy piesne tvoria štátnu hymnu Slovenska.