Norimberský proces

Context: Priebeh procesu Pohľad na lavicu obžalovaných. Súdny proces sa začal 20. novembra 1945 a viedol ho britský žalobca Lord Lawrence. Prebehlo celkovo 403 otvorených zasadnutí tribunálu. Obžaloba bola založená na asi 100 000 zaistených nemeckých dokumentoch, mnohých dokumentárnych filmových záberoch a 25 000 fotografiách. Obhajoba sa pokúšala preukázať neprávoplatnosť súdu a jeho retroaktivitu, keďže viaceré prvky obžaloby neboli v období pred druhou svetovou vojnou právne kodifikované, alebo neboli v nacistickom Nemecku trestným činom. Súd však skonštatoval, že všetky zločiny, za ktoré boli obžalovaní uznaní vinnými by boli podľa medzinárodných zvyklostí považované za kriminálne činy aj pred vojnou. Obvinení vo viacerých prípadoch zvaľovali všetku vinu na nadriadených, Hitlera, SS a gestapo a obviňovali z rovnakých zločinov krajiny ustanovujúce tribunál, najmä ZSSR. Súd však skonštatoval, že ak obžalovaní konali na rozkaz svojej vlády alebo nadriadených, nezbavuje ich to zodpovednosti za ich činy. Môže to však byť pokladané za poľahčujúcu okolnosť, ak Súdny dvor rozhodne, že si to vyžaduje spravodlivosť. V tomto duchu sa niesla obhajoba napr. Keitla, ktorý tvrdil, že je tradíciou nemeckých dôstojníkov plniť rozkazy nadriadených a nepochybovať o nich. Rozhodnutie o vedení vojny bolo podľa neho čisto politickým rozhodnutím a jemu ako vojakovi bolo povinnosťou tieto rozkazy vykonať. Súd neskôr konštatoval, že v prípade vysokých armádnych dôstojníkov je ich spoluzodpovednosť jasná, pretože si musia uvedomovať široké dopady svojich rozhodnutí. Rozsudky boli vynesené 1. októbra 1946. Trest smrti 12 odsúdených bol vykonaný 16. októbra 1946 v Norimberskom väzení. Göring spáchal noc pred vykonaním rozsudku samovraždu kyanidovou kapsulou. Dobové filmové správy zo 17. októbra 1946 (po anglicky). Menný zoznam súdených Trest smrti: Martin Bormann - ríšsky protektor, vedúci straníckej kancelárie NSDAP, blízky spolupracovník Adolfa Hitlera († 2. máj 1945, súdený v neprítomnosti) Hermann Göring - ríšsky maršal, zakladateľ nemeckej tajnej polície Gestapa, veliteľ nemeckých vzdušných síl Luftwaffe († 15. október 1946, pred plánovanou popravou spáchal samovraždu) Joachim von Ribbentrop - ríšsky minister zahraničných vecí († 16. október 1946, popravený obesením) Wilhelm Keitel - poľný maršal a náčelník štábu vrchného veliteľstva (OKW, Oberkommando der Wehrmacht) († 16. október 1946, popravený obesením) Ernst Kaltenbrunner - poľný maršal a šéf bezpečnostnej služby († 16. október 1946, popravený obesením) Alfred Rosenberg - rasový ideológ; minister Východných okupovaných území v rokoch 1941 - 1945 († 16. október 1946, popravený obesením) Hans Frank - ríšsky právnický líder, guvernér Poľska († 16. október 1946, popravený obesením) Julius Streicher - majiteľ a vydavateľ nacistických novín Der Stürmer († 16. október 1946, popravený obesením) Fritz Sauckel - protektor Durínska v rokoch 1927 - 1945; splnomocnenec pre nasadenie nacistických väzenských pracovných síl v rokoch 1942 - 1945 († 16. október 1946, popravený obesením) Alfred Jodl - náčelník Operačného štábu Vrchného veliteľstva brannej moci - OKW († 16. október 1946, popravený obesením) Wilhelm Frick - Hitlerov minister vnútra v rokoch 1933 - 1943; protektor Čiech a Moravy v rokoch 1943 - 1945; v tejto funkcii roku 1943 nahradil prepusteného Konstantina von Neuratha († 16. október 1946, popravený obesením) Arthur Seyss-Inquart - kancelár Rakúska v roku 1938; zástupca guvernéra Poľska Hansa Franka v rokoch 1939 - 1940; splnomocnenec pre okupované Holandsko († 16. október 1946, popravený obesením) Doživotie: Rudolf Hess - Hitlerov zástupca a vodca NSDAP (v roku 1987 vo veku 93 rokov údajne spáchal samovraždu - často spochybňované) Walter Funk - minister hospodárstva nacistického Nemecka; prezident Ríšskej banky v rokoch 1938 - 1945, v tejto funkcii nahradil Dr. Hjalmara Schachta (bol prepustený 16. mája 1957, zomrel 31. mája 1960) Erich Raeder - admirál; vrchný predstaviteľ nemeckého vojnového loďstva Kriegsmarine v rokoch 1928 - 1943 (kvôli zdravotnému stavu bol 26. septembra 1955 prepustený, zomrel 6. januára 1960) 20 rokov: Baldur von Schirach - vodca Hitlerjugend v rokoch 1933 - 1940; protektor Viedne v rokoch 1940 - 1945 (po odpykaní trestu bol 30. septembra 1966 prepustený, † 8. augusta 1974) Albert Speer - minister zbrojnej výroby nacistického Nemecka v rokoch 1942 - 1945, ríšsky architekt (po odpykaní trestu bol 30. septembra 1966 prepustený, † 1. septembra 1981) 15 rokov: Konstantin von Neurath - minister zahraničných vecí Nemecka v rokoch 1932 - 1938; protektor Čiech a Moravy v rokoch 1939 - 1943. V septembri 1941 ho Hitler odvolal kvôli údajnej zhovievavosti a miernosti, úrad však neoficiálne zastával až do roku 1943. (V novembri 1955 bol zo zdravotných dôvodov prepustený, † 14. augusta 1956) 10 rokov: Karl Dönitz - admirál; vrchný predstaviteľ nemeckého vojnového loďstva Kriegsmarine v rokoch 1943 - 1945; Hitlerov nástupca vo funkcii hlavy štátu (po odpykaní trestu bol 1. októbra 1956 prepustený, † 24. decembra 1980) Oslobodenie: Dr. Hjalmar Schacht - prominentný nemecký bankár a ekonóm; predvojnový prezident ríšskej banky v rokoch 1923 - 1930 a v rokoch 1933 - 1938; minister hospodárstva v rokoch 1934 - 1937 Hans Fritsche - populárny redaktor v rádiu; vedúci ríšskeho rozhlasu; vedúci spravodajského oddielu nacistického ministerstva propagandy Franz von Papen - kancelár Nemecka v roku 1932; Vicekancelár Adolfa Hitlera v rokoch 1933 - 1934; veľvyslanec v Rakúsku v rokoch 1934 - 1938; veľvyslanec v Turecku v rokoch 1939 - 1944 (Hoci bol v Norimbergu zbavený obvinení, roku 1947 bol nemeckými súdmi odsúdený na 8 rokov ťažkých prác za vojnové zločiny. Oslobodený bol po 2 rokoch týchto prác.) Neodsúdení: Robert Ley - vedúci Nemeckého pracovného frontu v rokoch 1933 - 1945 (krátko pred otvorením procesu spáchal samovraždu; † 25. október 1945) Gustav Krupp von Bohlen und Halbach - nacistický priemyselník; riaditeľ koncernu Krupp; (stíhanie bolo zastavené, z dôvodu vysokého veku a zlého zdravotného stavu; † 16. január 1950) Zároveň boli odsúdené SS, Gestapo, SD a vedenie NSDAP ako zločinecké organizácie. Za zločinecké organizácie napriek odporu sovietskej strany neboli vyhlásené SA, nemecká vláda, generálny štáb ani najvyššie velenie Wehrmachtu.


Evanjelický kostol v Trnave

Context: Evanjelický zbor sa spomína ako súčasť Šintavského seniorátu v 16. storočí. V roku 1619 si zbor postavil kostol, ktorý užíval až do roku 1709, a ktorý im v roku 1730 zbúrali. Po Tolerančnom patente v roku 1804 sa osamostatnila časť Modra a dostala právo používať sakristiu Univerzitného kostola – Invalidovňu. Začiatkom 20. storočia vládne hospodárska kríza a realizované boli len najpotrebnejšie stavby pre robotníkov. Za takýchto pomerov prekvapil zbor evanjelickej cirkvi, ktorý sa podujal na výstavbu kostola pre veriacich.


Evanjelický kostol v Trnave

Context: Situácia pred vznikom Evanjelický zbor sa spomína ako súčasť Šintavského seniorátu v 16. storočí. V roku 1619 si zbor postavil kostol, ktorý užíval až do roku 1709, a ktorý im v roku 1730 zbúrali. Po Tolerančnom patente v roku 1804 sa osamostatnila časť Modra a dostala právo používať sakristiu Univerzitného kostola – Invalidovňu . Začiatkom 20. storočia vládne hospodárska kríza a realizované boli len najpotrebnejšie stavby pre robotníkov. Za takýchto pomerov prekvapil zbor evanjelickej cirkvi, ktorý sa podujal na výstavbu kostola pre veriacich.


Modave

Context: Obyvateľstvo Modave má približne obyvateľov (2010).


Pezinok

Context: Dejiny Územie, na ktorom sa dnes rozkladá mesto Pezinok, sa v písomných materiáloch prvýkrát spomína v listine z roku 1208 ako „terra Bozin“. Najstaršie dejiny Pezinka sú úzko prepojené s dejinami šľachtického rodu grófov zo Svätého Jura, jedného z najvýznamnejších a najbohatších rodov stredovekého Uhorska. Nitriansky župan Tomáš, príslušník starého slovanského rodu Poznanovcov, dostal v roku 1208 od uhorského kráľa Ondreja II. majetok Pezinok (terra Bozen). Jeho syn Sebeš získal o rok neskôr Svätý Jur. Po Tomášovej smrti si jeho synovia Alexander a Sebeš rozdelili dedičstvo. Alexander zdedil Pezinok a stal sa zakladateľom pezinskej vetvy, Sebeš stál pri zrode svätojurskej vetvy. V priebehu 14. storočia sa Pezinok v rukách grófov premenil z pomerne veľkej dediny na mestečko . Grófi podporovali hospodárske aktivity svojich poddaných orientované predovšetkým na vinohradníctvo. Vývoj pozitívne ovplyvnili nemeckí osadníci, ktorí sa tu usadili ešte v druhej polovici 13. storoči a následne aj v priebehu 14. storočia. V novom domove sa venovali poľnohospodárstvu, rozvíjali remeslá. Logickým vyústením, ako aj novou vzpruhou hospodárskeho vývoja bolo zaistenie trhových výsad pred rokom 1376. Vďaka podpore grófov Pezinok rástol - rástol počet obyvateľov a rast našiel odraz aj v urbanizácii lokality. V nasledujúcich storočiach sa mesto postupne zmenilo z banskej osady na vinohradnícke mestečko po druhej vlne nemeckej kolonizácie na začiatku 16. storočia. Snaha mešťanov a obyvateľov Pezinka o získanie práv slobodného kráľovského mesta vyvrcholila 14. júna 1647, keď cisár Ferdinand III. udelil Pezinku tieto privilégiá. V 17. – 18. storočí zažíval Pezinok svoj najväčší rozkvet a patril medzi najbohatšie mestá Uhorska. Jeho sláva a bohatstvo bolo založené na produkcii kvalitných vín. V 19. storočí začalo postupné spriemyselňovanie mesta; bola tu založená prvá továreň na výrobu kyseliny sírovej v Uhorsku, továreň na výrobu ihiel a takisto veľká tehelňa. Dočasnú konjunktúru v 19. storočí spôsobilo predovšetkým obnovenie ťažby zlata v chotári Pezinka a zavedenie železnice, čím sa Pezinok stal najdôležitejším mestom Malokarpatskej vinohradníckej oblasti. Prvá polovica 20. storočia predstavovala úpadok mesta. V tomto čase nebolo v Pezinku väčšieho priemyselného podniku, čo zároveň s poklesom vinohradníckej produkcie spôsobilo masívne vysťahovalectvo do Ameriky. Postupné zlepšenie sa začalo až po skončení druhej svetovej vojny. Jednou z príčin úpadku bol aj fakt, že administratívnym centrom regiónu (okresu) sa nelogicky stalo susedné mestečko Modra. Dnes je Pezinok moderným mestom s vybudovaným priemyslom (najmä strojárska, tehliarska a stavebná výroba), kvalitnou vinohradníckou a vinárskou produkciou, rozvinutým obchodom a zaujímavými historickými pamiatkami. Za posledných 10 rokov sa v Pezinku veľa postavilo a zrekonštruovalo. Je tu niekoľko supermarketov, hypermarket, reštaurácie a pizzérie, zopár hostincov – z ktorých najznámejší je tzv. Bermudský trojuholník: Lipár (dnes už neexistujúci), Benda, Koníček, niekoľko diskoték a Dom kultúry. Vznikajú nové obytné zóny zamerané na individuálnu aj hromadnú bytovú výstavbu.


HáO TJ Slovan Modra

Context: Predchádzajúce názvy klubu  TJ Slovan Modra HC Slovan Modra HO Slovan Modra


Modranka

Context: Doprava  Cestná doprava Na území mestskej časti sa nachádzajú dve cesty diaľničného typu, diaľnica D1 v južnej časti a rýchlostná cesta R1 vo východnej časti, a niekoľko miestnych komunikácií. Do mestskej časti nezasahujú cesty I.triedy, cesty II.triedy ani cesty III.triedy. Významnejšie miestne komunikácie sú vedené na uliciach Dedinská, Hraničná, Seredská a Ivana Krasku. Mestská hromadná doprava Služby MHD v mestskej časti sú poskytované na jednej štandardnej autobusovej linke a na jednej školskej linke . Linka premáva každý deň približne od 4:30 do 23:00. Premávka školskej linky premáva každý pracovný deň s jedným párom školských autobusov - ráno z Modranky smer Sibírska a popoludní zo Sibírskej smer Modranka. Zoznam zastávok


Súbor pamiatok k osobnosti Ľudovíta Štúra (Modra)

Context: Meštiansky dom tzv. Emreszovský Pamätná budova s pamätnou tabuľou na Štúrovej ulici 285/84. ÚZPF č. 470/1 a 470/2. V dome sa pôvodne nachádzala len Pamätná izba Ľudovíta Štúra Pripomínala miesto kde ležal tri týždne po zranení a nakoniec mu podľahol. Otvorená bola z iniciatívy modranských vzdelancov zpríležitosti 100.výročiaŠtúrovej smrti. Izba pripomína posledné Štúrove roky v Modre, jeho rodinu a tiež aj profesionálne a osobné záujmy ktorým sa venoval. Od roku 2006 v ňom sídli aj Múzeum Ľudovíta Štúra, ktoré bolo pôvodne zriadene v budove mestskej radnice z iniciatívy Ústavu slovenskej literatúry SAV v roku 1965. Bolo venované najmä k osobnosti Ľudovíta Štúra a neskôr aj histórii, kultúrnym i národopisným tradíciám Modry a modranskému regiónu. Podarilo sa mu zozbierať 18 000-ový knižničný fond, zbierkový fond s viac ako 5 000 predmetmi a archív, v ktorom sa nachádza okolo 5 000 fotografií a archívnych jednotiek.


Zoznam partnerských miest na Slovensku

Context: [[Modra]]<ref>[http://www.modra.sk/partnerske-mesta.html Partnerské mestá]</ref>  Benátky nad Jizerou, Česko Hustopeče, Česko Martres-Tolosane, Francúzsko Overijse, Belgicko


Modra

Context: Symboly obce  Erb Erb mesta Modra tvorí: zlato-červeno štiepený štít v pravom poli zo šikmého trojvršia vyrastajúci vinič s tromi strapcami hrozna, všetko zelené, v ľavom poli tri strieborné brvná. Medzníkom vo vývoji erbu je rok 1607, kedy Rudolf II. povýšil Modru na slobodné kráľovské mesto a k pôvodnému symbolu – viniču – pridal prvok z uhorskej štátnej symboliky – červeno – strieborne delenú polovicu erbu. Miniatúra z listiny je záväznou predlohou modranského erbu, pretože aj formálne vyjadruje najvyššie postavenie mesta v minulosti. Vlajka Mestské farby ako základ farieb mestskej vlajky a zástavy sa odvodzujú od farieb erbu, kde ako prvá je farba hlavnej erbovej figúry (zelený vinič a hrozno) a potom farba štítového poľa zlatá (žltá). Mestská vlajka má teda dva farebné pruhy: hore pruh zelenej farby a dolu pruh žltej farby. Vlajka – zástava je v pomere 2:3, teda šírka ku dĺžke. Pečať Pečať mesta má v strede erb mesta a v kruhopise nápis: Mesto Modra. Túto pečať respektíve pečiatku používa primátor/primátorka Mesta Modra na rozličné dokumenty vydávané mestom Modra.


Modranka

Context: Introduction  Modranka je mestská časť Trnavy s bývaním vidieckeho charakteru a s vlastným katastrálnym územím s rozlohou . V mestskom zastupiteľstve Trnava reprezentuje Modranku, vzhľadom na počet obyvateľov, jeden poslanec. Základné údaje: počet obyvateľov 3 569 rozloha: 7,76 km² hustota zaľudnenia: 335 obyv./km² Nachádza sa v južnej časti mesta a má vlastné katastrálne územie. Leží v geomorfologickej časti Trnavská tabuľa, medzi ľavým brehom riečky Trnávky a cestou I. triedy č. 51. Je jedinou vidieckou mestskou časťou Trnavy. Obyvateľom slúži rímskokatolícky kostol Najsvätejšej Trojice z roku 1657, Základná škola so škôlkou, kultúrny dom a pošta. Nachádza sa tam tiež kaplnka sv. Márie Magdalény z roku 1630.


Modave

Context: Časti obce Od 1. januára 1977 obec Modave pozostáva z týchto častí (bývalých obcí): Modave Outrelouxhe Strée Vierset-Barse


Trnava

Context: Introduction Radnica Gotický kostol sv. Mikuláša v noci Západoslovenské múzeum Jezuitský kláštor Katedrála sv. Jána krstiteľa Katedrála sv. Jána krstiteľa Rekreačná oblasť Kamenný mlyn Rekreačná oblasť Kamenný mlyn Súbor:Socha jan pavol2.JPG|náhľad|vpravo|Socha pápeža Jána Pavla II. v Trnave Pešia zóna Trnava Pešia zóna Trnava Parčík Bela IV. Parčík Bela IV. Nádvorie – priestor pre súčasnú kultúru v Trnave Nádvorie – priestor pre súčasnú kultúru v Trnave Nádvorie – priestor pre súčasnú kultúru v Trnave Ulica M. S. Trnavského Trnava (, , ) je krajské mesto na západe Slovenska, sídlo Trnavského samosprávneho kraja a Trnavského okresu. Svojou rozlohou a počtom obyvateľov je siedmym najväčším mestom krajiny. Keďže Trnava bola jedným z najdôležitejších centier rímskokatolíckej cirkvi na Slovensku (po roku 1541 bola na isté obdobie sídlom ostrihomského arcibiskupa a od roku 1922 sídlom Trnavskej apoštolskej administratúry, ktorá bola v roku 1977 povýšená na arcibiskupstvo), stojí tu množstvo kostolov, a tak dostala prezývku „ Malý Rím “ alebo aj „ Slovenský Rím ”.


Bazilika svätého Mikuláša (Trnava)

Context: Dejiny Prvé zmienky o románskom farskom kostole sv. Mikuláša sú z druhej polovice 11. storočia. Farský kostol stál vo východnej časti dnešného mesta, na vretenovitom trhovisku románskeho sídliska, ktoré vzniklo na starej obchodnej ceste z Česka cez Jablonický priesmyk a Trnavu a ďalej juhovýchodným smerom k Dunaju a odtiaľ na Balkán. Kostol bol zasvätený sv. Mikulášovi, patrónovi obchodníkov. Bola to románska stavba, ktorej pôdorys je neznámy, je len predpoklad, že bol obdĺžnikový, s užšou svätyňou polkruhovito ukončenou. K tomuto románskemu kostolu sa vzťahujú aj najstaršie písomné správy o Trnave. V rokoch 13801421 bol na jeho základoch postavený nový kostol v neskorogotickom slohu, keďže starý nevyhovoval. Na severnej strane kostola stála románska kaplnka sv. Juraja. Jej vznik je neznámy, existovala iba do začiatku 17. storočia, kedy ustúpila prístavbe novej sakristie nového Dómu sv. Mikuláša. Kostol je dlhý, široký, hlavná loď je vysoká a orientovaný je na neskôr postavenú Katedrálu sv. Jána Krstiteľa. Hlavné priečelie je dvojvežové. V severnej veži sa nachádza jeden z najväčších zvonov v Európe - sv. Mikuláš. Kostol bol od roku 1543 do roku 1820 katedrálnym metropolitným chrámom Ostrihomskej arcidiecézy. V roku 1918 po vytvorení Trnavskej apoštolskej administratúry sa opäť stal katedrálnym chrámom až do roku 1977, kedy po vytvorení Trnavského arcibiskupstva na žiadosť apoštolského administrátora Júliusa Gábriša pápež preniesol titul katedrálneho chrámu na kostol svätého Jána Krstiteľa v Trnave. 10. augusta 2008 v Dóme sv. Mikuláša v Trnave celebroval slávnostnú svätú omšu trnavský arcibiskup Mons. Ján Sokol pri ktorej vyhlásil Dóm svätého Mikuláša za mariánske pútnické miesto Trnavskej arcidiecézy. Dóm sv. Mikuláša dňa 9. novembra 2008 vyhlásil pápež Benedikt XVI. za baziliku minor. Postavenie baziliky minor umožňuje používať pápežský znak skrížených kľúčov na zástavách chrámov, chrámovom náradí a pečiatke. V erbe baziliky sú tri jablká predstavujúce sv. Mikuláša a dve sedemcípe hviezdy predstavujúce Sedembolestnú Pannu Máriu. Trnavská bazilika minor je v poradí desiatou bazilikou na Slovensku. V bočnej barokovej kaplnke, ktorú dal postaviť arcibiskup Imrich Esterházi (1664 – 1745), sa nachádza obraz Panny Márie Trnavskej, ktorý v období tureckých nájazdov ronil slzy.


Dejiny Trnavy

Context: Trnava v 19. storočí Súbor:Slovakia-Trnava-Trojicne namestie.JPG|náhľad|V roku 1831 vzniká jedno z prvých kamenných divadiel na území Slovenska. Založenie trnavského cukrovaru (1830) znamenalo začiatok rozvoja priemyslu na spracovanie poľnohospodárskej produkcie. V roku 1838 sa začala výstavba prvej konskej železnice v Uhorsku. Úsek medzi Trnavou a Bratislavou bol slávnostne otvorený v roku 1846. Ďalšia trať smerom na Sereď pre Trnavu zabezpečila napojenie na vodnú cestu po Váhu. V rokoch 18721873 železnicu prebudovali na parný pohon. Z tohoto obdobia pochádza aj stavba dodnes zachovanej budovy železničnej stanice. S rozvojom kapitalizmu vznikli v Trnave druhej polovici 19. storočia viaceré menšie podniky: pivovar, sladovňa, liehovar, tehelňa, zvonolejáreň, kníhtlačiareň. Cukrovar patril v roku 1868 už medzi stredne veľké podniky. Začiatkom 20. storočia k nemu pribudlo Figaro , podnik na výrobu čokolády a cukroviniek. Od polovice storočia sa mesto začalo rozrastať ďalej za hradby. Barbakány pred hornou a dolnou bránou boli v roku 1815 zbúrané. Neskôr boli odstránené aj obe brány a časť hradieb. V zasypaných priekopách vysadili stromoradie. Postupnou prestavbou hostinca U Čierneho Orla vznikla v roku 1831 budova divadla. Na stavbu prispeli občania mesta finančnou zbierkou. Bolo to jedno z prvých murovaných divadiel na Slovensku. V 19. storočí boli v mestskej štvrti s dlhoročnou tradíciou židovskej komunity postavené dve synagógy. Staršie domy sa opravovali a prestavovali. Väčšina meštianskej architektúry má dodnes klasicistický a historizujúci slohový výraz. Vplyvom rakúsko-uhorského vyrovnania sa maďarizácia prejavila v úradoch, školách aj na verejnosti. Maďarský jazyk postupne ovládol aj trnavský magistrát a čiastočne i kultúru. V roku 1870 sa v Trnave konalo zakladajúce zhromaždenie Spolku svätého Vojtecha. Venoval sa vydávaniu slovenských kníh a prispieval k upevňovaniu národného povedomia napriek zložitej dobe. Najmä po zatvorení Matice slovenskej v roku 1875. Jeho zásluhou zostala Trnava významným centrom národného života až do roku 1918.


Trnava

Context: Dejiny Na križovatke starých obchodných ciest využívaných od praveku, pri riečke Trnávka, bola založená kupecká osada Trnava. Prvá písomná zmienka o nej pochádza z roku 1211. Je to listina ostrihomského arcibiskupa Jána o donácii príjmov miestneho kostola ostrihomskej kapitule. Trnava bola prvým mestom na území dnešného Slovenska, ktoré dostalo výsady slobodného kráľovského mesta. Udelil jej ich v roku 1238 uhorský kráľ Belo IV. Privilégiom podriadil mesto priamo korune a vymedzil mu také práva, ktoré umožňovali rýchly rozvoj mesta. Pôvodné poľnohospodárske centrum sa začalo postupne meniť na centrum výroby, obchodu a remesiel. V 13. storočí si mesto vybudovalo mimoriadne rozsiahle opevnenie na ploche takmer 60 hektárov. Konštrukciu opevnenia tvorili tehlové veže pospájané drevozemnými valmi, ktoré boli neskôr nahradené murovanými hradbami. Výsadné postavenie mesta upevňovali ďalší uhorskí králi. O dôležitom postavení mesta svedčí aj skutočnosť, že Trnava bola miestom stretnutí kráľov. 28. apríla 1430 Bitka pri Trnave: Husiti porazili Uhorskú armádu. Význam Trnavy vzrástol najmä v 16. storočí, keď sa sem pred blížiacim tureckým nebezpečenstvom, v roku 1543, presťahovalo ostrihomské arcibiskupstvo s kapitulou. Bratislava sa stala administratívnym centrom krajiny a Trnava prevzala úlohu kultúrneho a náboženského centra krajiny. 18. augusta 1561 začala sa výstavba jezuitského kolégia v Trnave na mieste dnešnej Trnavskej univerzity Sedemnáste storočie sa pokladá za jedno z najhorších období slovenských dejín. Charakterizujú ho stavovské povstania uhorskej šľachty proti viedenskému dvoru, ktoré sa dotýkajú aj života Trnavy. Je paradoxom, že práve v storočí vojen a požiarov (v Trnave vypukol veľký požiar 23. júna 1666, kedy bolo zničené, až na pár ulíc, celé mesto a 16 obyvateľov prišlo o život) sa stáva Trnava univerzitným sídlom. V roku 1635 založil Peter Pázmaň Trnavskú univerzitu, najskôr len s filozofickou a teologickou fakultou. Právnická fakulta bola otvorená v roku 1667 a lekárska až v roku 1769. V 17. storočí boli postavené stavby, ktoré sú dnes národnou kultúrnou pamiatkou. Staré budovy dominikánskeho kláštora boli prestavané pre potreby univerzity, vystavili nové konvikty. Do 18. storočia vstupovala Trnava ako univerzitné mesto známe v celej Európe. V roku 1777, keď na pokyn Márie Terézie presťahovali univerzitu do Budína, túto stratu cítila nielen Trnava, ale celé Slovensko. V roku 1792 Anton Bernolák vytvoril v Trnave hlavný stánok Slovenského učeného tovarišstva. 1. augusta do 24. septembra 1831 Trnava zažila ničivú epidémiu cholery, ktorá si vyžiadala za dva mesiace cez 800 obetí. Budovu divadla si trnavskí mešťania postavili v roku 1831. 1. júna 1846 bol daný do prevádzky prvý úsek konskej železnice v Uhorsku, trať z Bratislavy do Trnavy. V roku 1870 začal v Trnave pôsobiť Spolok svätého Vojtecha, ktorý v období zákazu činnosti Matice slovenskej pomáhal udržiavať národné povedomie. Veľký rozvoj zažilo mesto v medzivojnovom období, keď stúpol počet obyvateľov z 15 tisíc v roku 1910 na 26 tisíc v roku 1940. Trnava bola vtedy tretie najväčšie mesto na Slovensku. 25. augusta 1996 sa Trnava stala krajským mestom.


1629

Context: Introduction  Udalosti 10. marec – anglický kráľ Karol I. rozpustil parlament 29. máj – začiatok výstavby jezuitského ranobarokového kostola v Trnave 18. november – po dostavaní bol vysvätený chrám sv. Petra v Ríme


Dejiny Trnavy

Context: Trnava v 20. storočí Súbor:Trnava - panoramio.jpg|náhľad|Evanjelický kostol z roku 1924. Veľké hospodárske krízy pred prvou svetovou vojnou a v medzivojnovom období sa stali príčinou silnej vlny vysťahovalectva. Trnavu neobišla za Slovenského štátu deportácia Židov. Do mesta sa prisťahovala časť utečencov z južných území zabraných Maďarmi. Neskôr prišli aj obyvatelia z území zaplaveného pri budovaní Oravskej priehrady. Ľudovodemokratické zriadenie, znárodnenie a ďalšie zmeny v politickom a verejnom živote ovplyvnili aj Trnavu. Päťročné plány vytýčili ciele socialistickej spoločnosti. Začala sa výstavba nových sídlisk. Reprezentačné verejné budovy, ktoré mali demonštrovať idey socializmu, zasiahla vzhľadová uniformita. Začiatkom 20. storočia sa začala viac rozrastať zástavba za hradbami. Južne od starého mesta vzniklo nové námestie (Námestie SNP) s priľahlými uličkami a novými budovami. Autorom niekoľkých secesných objektov je významný slovenský architekt Milan Michal Harminc. Pribudla stavba evanjelického kostola (architekt Josef Marek 1924) a susedného funkcionalistického evanjelického domu (architekt Juraj Chorvát). Kvalitným východiskom pre ďalší rozvoj sa stal územný plán Trnavy z roku 1921, ktorý vypracoval Ing. Ivo Beneš. Bol to jeden z prvých plánov tohto druhu na Slovensku. V panoráme mesta pribudli v rokoch 19361946 nové dominanty – vodojem a komplex nákupnej ústredne potravinových družstiev od architekta Emila Belluša. V rokoch 19371938 bola postavená veľká Bernolákova brána v západnej časti hradieb. Nástupom socializmu po II. svetovej vojne došlo k necitlivým deštrukčným zásahom v historickom jadre mesta. Niektoré hodnotné historické budovy v centre mesta nahradili pompézne socialistické novostavby. V roku 1987 bol v záujme záchrany kultúrnych hodnôt vyhlásené historické jadro Trnavy za mestskú pamiatkovú rezerváciu. Po revolúcii v roku 1989 sa začali zachované historické objekty obnovovať. Nový územný plán mesta z 90. rokov sa usiluje o rehabilitáciu vzhľadu mestskej pamiatkovej rezervácie mesta Trnava. Trnava, ktorá ani v socialistickom období nestratilo katolícky ráz, bola od roku 1977 sídlom slovenskej cirkevnej provincie na čele s arcibiskupom metropolitom. Najprv pod názvom Trnavská arcidiecéza a od roku 1995 pod názvom Bratislavsko-trnavská arcidiecéza. 14. februára 2008 bola z územia arcidiecézy odčlenená Bratislavská arcidiecéza a časť územia bola pričlenená k Nitrianskej a Banskobystrickej diecéza. Trnava síce zostala sídlom arcibiskupa, ale sídlom metropolitu sa stala Bratislavská arcidiecéza. Po udalostiach v roku 1989 nastala zmena politickej situácie krajiny čo sa premietlo do všetkých oblastí života. Od roku 1996 sa Trnava stala centrom novozriadeného Trnavského samosprávneho kraja. Počet obyvateľov dosahuje číslo 70 000.


Hustopeče

Context: Partnerské mestá  Modra, Slovensko


Pezinok (okres)

Context: Administratívne členenie  Mestá Modra Pezinok Svätý Jur Obce BáhoňBudmericeČastáDoľanyDubováJablonecLimbachPílaSlovenský GrobŠenkviceŠtefanováViničnéVinosadyVištuk


Modra nad Cirochou

Context: Introduction  Modra nad Cirochou je obec na Slovensku v okrese Humenné.


Modrová

Context: Introduction  Modrová (, , do roku 1927 Veľká Modrovka ) je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom, V katastrálnom území obce sa nachádza časť prírodnej rezervácie Kňaží vrch a časť územia európskeho významu Natura 2000 – Tematínske vrchy.


Modrovka

Context: Dejiny Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1348, keď sa spolu s obcou Modrová (a ďalšími obcami) stala súčasťou novoformovaného tematínskeho panstva. História osídľovania tohto územia však siaha až do staršej doby kamennej, teda pred 25 000 rokmi. V období 2 svetovej vojny sa v blízkosti zrútilo vojenské lietadlo anglického letectva.


Cirkevný zbor ECAV Gemer

Context: Introduction Evanjelický kostol v Gemeri Cirkevný zbor Evanjelickej a. v. cirkvi Gemer patrí do Rimavského seniorátu. Vznikol v roku 1595. Tvoria ho obce Gemer (kostol z roku 1882) a Levkuška (kostol z roku 1785). Bohoslužobnou rečou zboru je maďarčina. K 31. decembru 2013 zbor počítal 405 členov.


Kostol reformovanej kresťanskej cirkvi (Nitra)

Context: Dejiny Pri výstavbe kostola reformovaným veriacim pomáhali miestni evanjelici. Raritou je prvé záhradné kino, ktoré bolo otvorené v tridsiatych rokoch 20. storočia, práve vo dvore tohto kostola. Od roku 2000 slúži a je v správe Reformovanej kresťanskej cirkvi. V roku 2002 bol obnovený krov veže, vymenená strešná krytina. V roku 2011 sa nanovo omietla fasáda kostola.


Horné Plachtince

Context: Kultúra a zaujímavosti  Pamiatky Evanjelický kostol, neskoroklasicistická jednoloďová stavba s polkruhovým uzáverom presbytéria z roku 1859. Vnútorné zariadenie kostola pochádza z obdobia vzniku stavby. Dedinská zvonica, ľudová drevená stavba z roku 1737. Súbor ľudovej architektúry, kamenné trojpriestorové stavby na obdĺžnikovom pôdoryse.


Evanjelický kostol (Štítnik)

Context: História Prvá písomná zmienka o kostole pochádza z roku 1355, kedy sa spomínajú aj farár a fara. Pôvodne katolícky kostol zasvätený Panne Márii, slúži od obdobia reformácie v polovici 16. storočia evanjelickej cirkvi.


Horná Strehová

Context: Kultúra a zaujímavosti  Pamiatky Evanjelický kostol, barokovo-klasicistická jednoloďová stavba s mierne predstavanou vežou z roku 1776. Kostol bol neogoticky upravený koncom 19. storočia. Fasády sú členené lizénovými pásmi a oblúčkovým vlysom pod kornnou rímsou. Veža je ukončená ihlancovou helmicou.


Suché Brezovo

Context: Kultúra a zaujímavosti  Pamiatky Evanjelický kostol, jednoduchá halová stavba s pravouhle ukončenou svätyňou a predstavanou vežou z roku 1861. Fasády kostola sú hladké, veža je ukončená ihlancovou helmicou. Súbor pamiatkovo chránených ľudových domov z 19. storočia, jedná sa o domy číslo 26 a 54, trojpriestorové kamenné roľnícke usadlosti na pôdoryse obdĺžnika.


Kostol svätého Mikuláša (Hanušovice)

Context: História Súčasný kostol bol postavený v barokovom štýle v roku 1757 na mieste menšej stavby, z ktorej sa dochovala renesančná veža z obdobia pred rokom 1557. V 19. storočí bola upravovaná sakristia, vybudovaná predsieň a schodisko na chór v podveží.


Cirkevný zbor ECAV Hodejov

Context: Introduction Evanjelický kostol v Hodejove Zaniknutý Cirkevný zbor Evanjelickej a. v. cirkvi na Slovensku. Patril do Rimavského seniorátu. Vznikol v roku 1905. Tvorili ho obec Hodejov (kostol z roku 1902) a priľahlá diaspora. Bohoslužobnou rečou zboru bola maďarčina. K 31. decembru 2013 zbor počítal 53 členov. V roku 2018 bol zrušený a pripojený k CZ Rimavská Sobota ako jeho diaspora. Hodejov


Nové Hony

Context: Kultúra a zaujímavosti  Pamiatky Evanjelický kostol, neoklasicistická halová stavba z roku 1886. Interiér je plochostropý, hladké fasády sú na nárožiach dekorované polostĺpmi. Neoklasicistická kúria z roku 1870. Stavba bola upravovaná v roku 1903.


Drienovo

Context: Kultúra a zaujímavosti  Pamiatky Evanjelický kostol, jednoloďová eklektická stavba s polygonálne ukončeným presbytériom a predstavanou vežou z rokov 1906-1907, postavená na mieste staršieho kostola z roku 1773. Interiér je zaklenutý štukovou rebrovou klenbou. Zariadenie pochádza z obdobia vzniku kostola, inventár kostola obsahuje barokový kalich z roku 1722. Fasáda kostola má prvky neorománskeho štýlu a secesie, je dekorovaná tehlovým kvádrovaním. Veža so združeným oknom je ukončená ihlancovou helmicou.


Evanjelický kostol v Trnave

Context: V centre vnútorného priestoru sa nachádza kazateľnica a pred ňou oltár. Celý interiér je orientovaný ku kazateľnici, preto má pôdorys kostola polkruhový tvar. V tomto smere má usporiadané rady sedadiel s emporou. Prístup na emporu je z dvoch bočných valcových veží. Tak ako sa stáčajú rady sedadiel, tak aj biele traverzy na strope v modrom poli.Interiér kostola je symbolický. Všetko sa zbieha k centru, ku Kristovi na oltári. Jednoduché priečelie interiéru je doplnené trojicou ník. V prostrednej najväčšej je umiestnená kazateľnica a pred ňou oltár so sochou Krista podľa Canovu. V bočných nikách je krstiteľnica a priestor pre spevácky zbor. Interiér kostola presvetľuje rad polkruhovo zakončených vysokých okien. Posviacka kostola bola 18. októbra 1924 vtedajšími biskupmi Jurajom Janoškom a Samuelom Zochom. V roku 1974 bol jednoduchý interiér doplnený závesným podhľadovým stropom.


Katedrála svätého Jána Krstiteľa (Trnava)

Context: Galéria Slovakia-Trnava-Katedrala_Jana_krstitela_1.JPG|Pohľad z Invalidskej ulice Slovakia_Trnava_Church_of_John_the_Baptist_UNESCO.jpg|Pohľad z Invalidskej ulice Trnava john the baptist 02.jpg|Celkový pohľad na priečelie Trnava sv Jan Krstitel01.jpg|Interiér katedrály


Kochovo sanatórium

Context: Konštrukčné a materiálové riešenie Nosný systém budovy je riešený ako železobetónový skelet s tehlovou výplňou. Konštrukčne je to dvojtrakt s rozponmi 4,95 m x 6,50 m. Obvodové múry majú hrúbku 35 cm a priečky 15 cm. Celá budova je obložená z exteriéru červenohnedými keramickými obkladačkami z Jurkovičovej trnavskej tehelne. Zdôraznená je horizontálna špára. Okná sú jednoduché s oceľovými rámami. Vstupné priestory sú honosne obložené travertínom a mramorom. Kaplnka je zasklená so šikmým zastrešením. Zvolené materiály pôsobia decentne a pritom veľmi ľudským dojmom.


Oslany

Context: Kostol sv. Štefana (kráľa) Súčasný chrám z roku 1495 sa nachádza na Námestí slobody, na mieste, kde už v roku 1332 stál pôvodný kostol. Do súčasnej podoby bol ešte raz prestavaný v 2. polovici 18. storočia, v rokoch 1756 - 1768. Vnútorné rozmery sú: dĺžka 36 m, šírka 15 m a výška 15 m. Štýl, v ktorom je kostol postavený, sa podobá barokovému. Svätyňa je uzavretá elipsovitou apsidou a hlavný oltár má retabló na stene. Ozdobené je štyrmi stĺpmi a umeleckým obrazom sv. Štefana Kráľa. Oltáre aj kazateľnicu zhotovil rezbár Drozd z Novák. Pod kazateľnicou je umiestnená krstiteľnica z mramoru. Pri príležitosti 100. výročia narodenia arcibiskupa Dr. E. Nécseyho bola pod kazateľnicou v r. 1992 umiestnená a slávnostne odhalená pamätná tabuľa. Svätyňu od lode oddeľuje víťazný oblúk. Loď je priestranná s obdĺžnikovým pôdorysom. Vnútro kostola je mohutné, ale jednoduché, málo architektonicky členené. Klenba je tehlová, rozdelená do troch polí. Vzadu je murovaný chór s organom. Nový organ bol postavený v r. 1958 - 1961. Na priečelí stojí 35 m vysoká veža s plechovou strechou - tvaru pyramídy. Na veži sú tri zvony, jeden staršieho dáta a dva z r. 1924. Hmotnosť veľkého zvona je 780 kg a malého 280 kg. Novšie zvony ulial zvonár Alojz Kurbel v Trnave. Na veži sa nachádzajú vežové hodiny na elektrický pohon z r. 1969. Elektrické žiarovky sa v kostole prvýkrát rozsvietili 13. novembra 1931. Pred kostolom stoja dva stĺpy - mariánsky - immaculata a stĺp sv. Jozefa - oba baroko-klasicistické z druhej polovice 18. storočia.


Evanjelický kostol v Trnave

Context: Galéria Slovakia_Trnava_Evanjelicky_kostol1.JPG|Evanjelický kostol v Trnave Slovakia_Trnava_Evanjelicky_kostol_tabulka.JPG|Evanjelický kostol (informačná popiska na kostole)


Context: Introduction  Katedrála svätého Jána Krstiteľa je rímskokatolícky barokový kostol v Trnave. Je katedrálnym chrámom Trnavskej arcidiecézy.


Trnavská arcidiecéza

Context: Introduction Súbor:Trnava john the baptist 02.jpg|thumb|Katedrála Jána Krstiteľa v Trnave Trnavská arcidiecéza alebo Arcibiskupstvo Trnava , v úradnom styku Rímskokatolícka cirkev Trnavská arcidiecéza () je rímskokatolícka arcidiecéza na Slovensku so sídlom v Trnave. Od 30. augusta 2013 spravuje arcidiecézu arcibiskup Ján Orosch.


Evanjelický kostol v Trnave

Context: Architektúra Kostol je funkcionalistická stavba s polkruhovým pôdorysom, postavená v roku 1924 v pôvodnej hradobnej priekope. Exteriér Objekt evanjelického kostola je umiestnený na námestí SNP v tesnom kontakte s mestskými hradbami. Architektonická kompozícia kostola je realizáciou reformačných názorov na koncepciu kostola, ako ich v povojnových časoch sformuloval biskup Jur Janoška. Monumentálne pôsobiace priečelie sa opiera na severnej strane o masívnu hmotu veže štvorcového pôdorysu, ktorá je ukončená nadstavbou zvonice s hodinami a zvonmi.Je čiastočne vysunutá z uzavretej pôdorysnej schémy. Polvalcová hmota v exteriéri je na prízemí rozšírená arkádovou ochodzou, z ktorej vedú v dvoch predstavaných valcových vežiach schodištia na emporu. Arkádová ochodza bola pôvodne zasklená. Jasnosť zoskupenia hmôt bolo princípom zrkadliacim snahu dosiahnuť súhru medzi formou a obsahom. Interiér V centre vnútorného priestoru sa nachádza kazateľnica a pred ňou oltár. Celý interiér je orientovaný ku kazateľnici, preto má pôdorys kostola polkruhový tvar. V tomto smere má usporiadané rady sedadiel s emporou. Prístup na emporu je z dvoch bočných valcových veží. Tak ako sa stáčajú rady sedadiel, tak aj biele traverzy na strope v modrom poli.Interiér kostola je symbolický. Všetko sa zbieha k centru, ku Kristovi na oltári. Jednoduché priečelie interiéru je doplnené trojicou ník. V prostrednej najväčšej je umiestnená kazateľnica a pred ňou oltár so sochou Krista podľa Canovu. V bočných nikách je krstiteľnica a priestor pre spevácky zbor. Interiér kostola presvetľuje rad polkruhovo zakončených vysokých okien. Posviacka kostola bola 18. októbra 1924 vtedajšími biskupmi Jurajom Janoškom a Samuelom Zochom. V roku 1974 bol jednoduchý interiér doplnený závesným podhľadovým stropom.


Bazilika svätého Mikuláša (Trnava)

Context: Galéria Trnava sv Mikulas z Jeruzalemske od S DSCN0285.JPG|Pohľad zo severnej strany Bazilika sv. Mikuláša v Trnave 3.jpg|Pohľad z východnej strany Trnava basilique frontal.jpg|Pohľad zo západnej strany Trnava bazilika 08.jpg|Hlavný portál Trnava bazilika 07.jpg|Kaplnka Trnavskej Panny Márie a vstup do krypty Trnava bazilika 11.jpg|Pohľad do presbytéria Trnava bazilika 13.jpg|Organ Trnava bazilika 28.jpg|Kazateľnica COA archbishop HU Olah Miklos1.jpg|Erb arcibiskupa Mikuláša Oláha. Detail z epitafu Slovakia - Trnava - Kostol Sv Mikulasa RB01.jpg|Pohlad spoza hradieb


Dejiny Trnavy

Context: Trnava mestom – 13. storočie Súbor:BelaIV-ChroniconPictum.jpg|náhľad|Belo IV. udelil Trnave mestské práva v roku 1238 V roku 1238 udelil panovník Belo IV. Trnave, ako prvému mestu na území dnešného Slovenska privilégiá slobodného kráľovského mesta. Privilegiálna listina priznáva výsady miestnemu obyvateľstvu aj hosťom prichádzajúcim zvonka. Mesto plnilo funkciu pevnosti. Chránilo dôležité cesty a zároveň malo významnú úlohu v medzinárodnom obchode. Do jeho pokladnice plynuli príjmy z cla, mýta, daní a trhových poplatkov. Najdôležitejším privilégiom bolo vyňatie spod právomoci akéhokoľvek zemepána, to znamená, že obyvatelia mesta patrili jedine pod kráľovskú korunu. Mimoriadny význam spomedzi udelených výsad malo oslobodenie Trnavčanov od platenia mýta v celej krajine. Na čele mesta stála dvanásťčlenná mestská rada s richtárom voleným mešťanmi na rok. Jeho funkciu schvaľoval panovník. Rada riešila všetky všetky civilné spory mešťanov a okrem iného rozhodovala aj o výmene mestského farára, ktorého ale schvaľoval ostrihomský arcibiskup. Veľká koncentrácia obyvateľstva v stredovekých mestách vytvorila priaznivé podmienky pre príchod žobravých rádov. Zvykli sa usadiť v okrajových štvrtiach – pri hradbách. V juhovýchodnom kúte opevnenia Trnavy sa usadil rád sv. Kláry (pôvodne Damiánky). Ktorý je písomne doložený v roku 1239. Zároveň s ním prišli aj Františkáni, ktorí sa usadili pri západnom úseku hradieb. O niečo neskôr si na severovýchode vybudovali svoj kláštor Dominikáni. Pravdepodobne na mieste pôvodného johanitského konventu. Významná sakrálna stavba – kostol sv. Mikuláša pretrval ešte v románskej podobe z predmestského osídlenia. K verejným stredovekým stavbám mesta patril aj areál Špitálika s kostolom sv. Heleny s pôvodným patrocíniom sv. Kríža. Pre najchudobnejších obyvateľov ho vybudovali pri južnom úseku hradieb a z vonkajšej strany opevnenia umiestnili cintorín. Po smrti Bela IV. sa obnovilo napätie medzi Uhorskom a Čechami, podporené viacerými vojnovými konfliktami. Koncom 13. storočia sa Trnava dostala do rúk mocného uhorského feudála Matúša Čáka Trenčianskeho, ktorý ju vydrancoval.


Evanjelický kostol v Trnave

Context: Objekt evanjelického kostola je umiestnený na námestí SNP v tesnom kontakte s mestskými hradbami. Architektonická kompozícia kostola je realizáciou reformačných názorov na koncepciu kostola, ako ich v povojnových časoch sformuloval biskup Jur Janoška. Monumentálne pôsobiace priečelie sa opiera na severnej strane o masívnu hmotu veže štvorcového pôdorysu, ktorá je ukončená nadstavbou zvonice s hodinami a zvonmi.Je čiastočne vysunutá z uzavretej pôdorysnej schémy. Polvalcová hmota v exteriéri je na prízemí rozšírená arkádovou ochodzou, z ktorej vedú v dvoch predstavaných valcových vežiach schodištia na emporu. Arkádová ochodza bola pôvodne zasklená. Jasnosť zoskupenia hmôt bolo princípom zrkadliacim snahu dosiahnuť súhru medzi formou a obsahom.


Kostol Najsvätejšej Trojice (Chtelnica)

Context: Rekonštrukcie kostola  v roku 1995 bola obnovená krypta pod kostolom s vchodom od severnej strany - bola vybetónovaná a osadili sa železné schody oprava organa v roku 1998 - 1999. V súčasnosti (rok 2009) sa organ opäť rekonštruuje. elektrického osvetlenia zavedeného v roku 1940 1983 - oprava strechy veže a pokrytie medeným plechom 1973 - elektrifikácia zvonov od roku 1982 - 1985 obnova oltárov, obrazov a sôch, pozlátenie kazateľnice, obnova klenby presbytéria, nové lavice


Čierny kostol (Brašov)

Context: Názov Názov kostola je odvodený od toho, že v roku 1689 v dôsledku vojen s Osmanskou ríšou postihol okolie kostola veľký požiar, pri ktorom bol vonkajšok kostola obhorený a steny ostali pôsobením ohňa čierne.


Kostol svätého Mikuláša (Nový Knín)

Context: Stavebný vývoj kostola Kostol bol pôvodne románsky, pravdepodobne z tretej štvrtiny 12. storočia. Z tejto stavebnej etapy sa zachovala väčšia časť severnej i južnej steny chrámovej lode vrátane niekoľkých zamurovaných okenných otvorov (odkryté sú teraz dva) a časti pôvodného románskeho portálku. Zrejme na začiatku 16. storočia bolo vybudované gotické presbytérium, ktoré pravdepodobne nahradilo staršiu apsidu. Odkryté románske murivo v severnej stene lode Nepoužívané severné dvere kostola Kostol bol obnovený po požiari v roku 1524, obnova po skaze počas tridsaťročnej vojny už mala barokové rysy. Podľa veduty F. B. Wernera z polovice 18.storočia vtedy mala stať veža pri severozápadnom rohu lode, avšak toto zobrazenie nemožno považovať za priverné (napríklad vôbec nezachytáva pomerne veľkú kaplnku svätého Jána Nepomuckého, ktorá stala južne od kostola v rokoch 1731 až 1890). V druhej polovici 18. storočia (dátum 1774 nad západným vchodom) bola loď rozšírená o najzápadnejšiu časť s chórom, ktorá bola zavŕšená cibuľovo ukončenou vežou. V roku 1868 vežu kostola poškodila víchrica, vŕšok veže bol nahradený prostou jednoduchšou strechou. V septembri roku 1937 sa uskutočnila rozsiahla generálna oprava kostola. Úplne nanovo bolo vybudované všetko nad hlavnou rímsou kostola vrátane hornej časti veže. Jej terajšie zakončenie je voľnou replikou barokového stavu. Z pôvodnej veže bol použitý starší stroj vežových hodín. V priebehu opravy boli objavené zvyšky románskeho a gotického muriva, ktoré boli sčasti ponechané odkryté. Rekonštrukcia kostola sa okrem výmeny okien a nutných opráv omietok takmer nedotkla interiéru kostoly, iba do výklenku vzniknutého čiastočným odkrytím pôvodného románskeho vchodu bola vsadená pamätná tabuľa pripomínajúca dejiny kostola a T. G. Masaryka, ktorý počas rekonštrukcie kostola zomrel. Počas II. svetovej vojny bol kostol postihnutý rekvizíciou zvonov, tiež bol zamurovaný výklenok s doskou pripomínajúcou Masarykovu pamiatku. Po skončení vojny bola doska opäť odkrytá. Jeden zo zvonov sa podarilo nájsť a vrátiť na kostolnú vežu. V rokoch 1945 až 1989 prebiehala väčšinou iba najnutnejšia údržba, najväčšími stavebnými zásahmi bola výmena ciferníkov vežových hodín na konci 60. rokov a výmena elektroinštalácie v priebehu 70. rokov 20. storočia. Doteraz najnovšia obnova kostola prebehla v roku 1996. Výsledkom bola hlavne úprava fasád, najmä ich farebnosti, zmenila sa aj farebnosť vnútorných omietok, nie však vždy v prospech veci. Neskôr bol vymenený aj hodinový stroj na veži, pôvodný bol umiestnený do múzea.


Kostol Navštívenia Panny Márie (Senica)

Context: História Kostol bol vybudovaný v roku 1631 pôvodne ako evanjelický, v roku 1654 bol rekatolizovaný a v roku 1655 podstúpil veľkú stavebnú úpravu. Veža na západnom priečelí bola nadstavená v rokoch 17541788. V roku 1936 sa začala postupná úprava strechy budovy. Po poškodení počas druhej svetovej vojny bol kostol v roku 1949 opravený a dostal súčasný vzhľad.


Kostol svätého Jakuba (Brno)

Context: Stavba Kostol svätého Jakuba v roku 1828 Stavba kostola, v podobe v akej ju s určitými zmenami poznáme dnes, začala už pred husitskými vojnami. Bola však postavená len chórová časť, piliere a obvodové múry. Od roku 1502 začal na stavbe pracovať staviteľ Anton Pilgram, ktorý postavil severnú loď s portálom. Zastrešenie bolo dokončené pravdepodobne ešte pred rokom 1530. Stavba kostolnej veže začala v 20. rokoch 16. storočia, v roku 1592 ju Antonio Gabri zvýšil o časť s hodinami a dokončil ju Šimon Tauch, ktorý na vežu nasadil renesančnú helmicu. Výška veže je 92 metrov. Počas tridsaťročnej vojny nebol kostol poškodený, vďaka čomu zostala zachovaná jeho podoba, prevažne neskoro gotická. Cintorín, ktorý sa pri kostole nachádzal, bol okolo roku 1784 zrušený a spolu s ním postupne zanikol i komplex kaplniek. Do kostola bolo následne premiestnených niekoľko náhrobných kameňov, pričom v súčasnosti sa ich tu nachádza šesť. Kostol nezasiahla ani barokizácia, no v roku 1878 prešiel necitlivo prevedenou regotizáciou. V rokoch 19001901 vznikla pri kostole novogotická fara podľa návrhu Aloisa Prastorfa a Germana Wanderleya.


Kostol Povýšenia svätého Kríža (Petržalka)

Context: Architektúra Architektúra dáva výrazne najavo svoj funkcionalistický pôvod. Hlavnými znakmi tohto architektonického smeru, ktoré sú na stavbe jasne čitateľné, sú jednoduchosť a účelnosť. Aj hmotová kompozícia objektu výrazne podlieha tomuto smeru a je jasne definovaná vnútornou funkciou. Základom kompozície je hlavná loď kostola. Po stranách sú nižšie bočné lode. Na kratších stranách hlavnej lode je umiestnená vstupná časť a časť s presbytériom. Do kostola sa vstupuje zo severovýchodnej strany. Úroveň podlahy v interiéri je zvýšená, vystupuje sa po širokých schodoch, prekryté sú krátkou konzolou. Nad vstupnou bránou je raster malých štvorcových okien, ktoré osvetľuje priestor chóru. Nad rovinu strechy hlavnej lode len málo prevyšuje zvonica. Je vyjadrená vo veľmi symbolickej forme. Členená je rovnakým rastrom otvorov ako stena nad vstupom, tu sú však otvory na ozvučenie. Prvkom, ktorý člení steny hlavnej lode je pravidelný raster osvetľovacích otvorov resp. falošných okien. Jedna stena lode je vyplnená oknami, zatiaľ čo druhá zostáva plná, je však na nej viditeľný rovnaký raster „zamurovaných“ okien. Obe bočné lode majú tesne pod rímsou po celej dĺžke osvetľovací pás vyskladaný zo štvorcových okien. Na západnej strane prechádza priestor hlavnej lode do presbytéria. To je z veľkej časti abstrahované a z exteriéru sa nedá rozlíšiť, kde sa presne nachádza hranica medzi oboma priestormi. Presvetlené je ihlanovou priesvitnou konštrukciou.


Kostol svätého Michala archanjela (Praha)

Context: Stavebné dejiny kostola Kostol bol vždy významnou stavbou, na ktorého prestavbách sa podieľali poprední architekti a stavitelia. Jednoloďový románsky kostol s apsidou vznikol už medzi rokmi 11501200. V trinástom storočí bola doplnená západná veža a bočné lode, takže kostol dostal bazilikálne usporiadanie. Približne v polovici štrnásteho storočia bol starší kostol takmer kompletne nahradený novostavbou, vybavenú trojloďou. Z tejto gotickej etapy pochádza napríklad dnes na priečelí budovy zvyšok gotickej kaplnky arrasovského tvaru. Dodnes si objekt do značnej miery dochoval v podstate barokovú podobu, ktorú mu zrejme dal okolo polovice osemnásteho storočia architekt František Ignác Pré. Najviditeľnejšou časťou tejto barokovej prestavby je dnes konvexne vydutá predsieň podmurovaná mohutnými štukovými architektonickými článkami. Mladšie utilitárne úpravy na skladisko a manufaktúru a aj posledná prestavba však, žiaľ barokovú podobu kostola na mnohých miestach narušila. Výstavba kláštora, pri ktorej boli prestavané staršie meštianske domy, fara a škola, sa udiala v niekoľkých fázach. Prvá, ktorá dala budovám typickú kláštornú dispozíciu, prebiehala v rokoch 16401664. Dnešná podoba kláštorných budov pochádza zrejme tiež až z neskoro barokovej prestavby. Dnes v budove kláštora sídli tzv. Collegium Marianum – Týnská vyšší odborná škola a v zachovanej barokovej knižnej sále sú dnes mimo iného. usporiadavané koncerty prevažne barokovej hudby.


Katedrála Najsvätejšej Trojice (Žilina)

Context: Archeologický výskum Históriu kostola sa podarilo ozrejmiť až archeologickým výskumom, ktorý sa v priestore južne od svätyne realizoval v októbri – novembri 2000 a v apríli až novembri 2001. Priestor výskumu bol vymedzený na bezprostredné okolie kostola a sonda povolená mestom mala rozmery iba 5,5 x . Napriek tomu sa na tomto malom priestore podarilo zachytiť a preskúmať základy starších sakrálnych stavieb, ktoré predchádzali terajší farský kostol. Úroveň starších základov sa pohybovala od 40 pri ich povrchu až do vyše pri základových škárach od dnešnej úrovne terénu. Na základe zistení výskumu bolo zrejmé, že sa tu nachádzajú minimálne dve – tri stavebné fázy staršieho kostola, ktorý mal pôvodne nie polygonálnu, ani polkruhovú, ale pravouhlú svätyňu. Jej južná polovica vyčnievala do priestoru vedľa terajšej svätyne a druhá polovica sa nachádza vo vnútri polygonálnej svätyne. Porušenie južného múru stavby niekedy krátko po jej postavení si vynútilo nielen jej rozšírenie o 100 smerom južným, aj jeho spevnenie mohutným pilierom, ktorý mal základovú škáru o vyše hlbšie ako južný múr svätyne. V strede dĺžky južného múru pravouhlej svätyne pristavili ešte jeden podobný pilier, aby zrejme zabránili jeho opätovnému poškodeniu. Kaplnka Treba podotknúť, že medzi vonkajšou stenou južného múru svätyne a piliermi bola zreteľná stavebná cezúra, čiže neboli postavené súčasne, ale v určitej časovej postupnosti. Vnútri staršej svätyne sa nachádzala aj krypta, ktorú v čase stavby terajšej polygonálnej svätyne vyplnili liatym murivom, pretože priamo na jej korune stojí južný múr svätyne. V telese krypty sa našli sekundárne zamurované časti oltárnej menzy vyrobenej z vápenca červenej farby, ktorá bola zrejme súčasťou staršej sakrálnej stavby. V nároží druhého piliera sa objavil veľký kamenný článok s plastickým výzdobným motívom, ktorý môže pochádzať z portálu staršieho kostola. V strede základu južného múru svätyne staršieho kostola sa zistila stavebná cezúra a v jej vonkajšej časti bol zamurovaný kamenný článok románskej profilácie, ktorý taktiež môže pochádzať zo staršej stavby. Okolo objavených základov sa preskúmalo 63 hrobov, datovaných mincami od začiatku 17. do konca 18. stor. Staršie hroby uložené v smere Z – V, čiže s hlavou na západnej strane, boli bez nálezov, resp. sa v nich a v ich blízkosti našli iba črepy datované do 15. stor. Najhlbšie uložené hroby ležali na deštrukcii južného múru staršej svätyne a tak je pravdepodobné, že k nej muselo prísť už pred 15. stor., najskôr v priebehu 14. stor. Terajší kostol stojí priamo na základoch objavených počas archeologického výskumu. Na východnej strane pravouhlej svätyne staršieho kostola sa našla aj dodatočne budovaná polkruhová apsida, ktorá sa stala súčasťou staršej stavby niekedy koncom 13. až začiatkom 14. stor. Miesto spojenia apsidy a pravouhlej svätyne spevňuje práve spomínaný mohutný pilier, ktorý museli postaviť až po vybudovaní apsidy, pretože jeho severná stena sa pripína k južnej stene apsidy aj k juhovýchodnému nárožiu pravouhlej svätyne. Časová postupnosť budovania základov zistených počas výskumu je pravdepodobne takáto: v polovici 13. stor. postavili jednoloďový kostol s pravouhlou svätyňou, podobný aké stavali premonštráti v Turci (Martin, Kláštor pod Znievom, Sučany). Po roku 1270, z ktorého existuje údaj o zničení Žiliny, rozšírili jestvujúcu stavbu smerom južným o 100, čo sa zistilo práve počas výskumu, že pravouhlá svätyňa bola najmenej raz prestavaná. Po roku 1300, keď už bola Žilina mestom (prvýkrát je to písomne doložene v listine až z roku 1312) a v meste sa natrvalo usadili nemeckí hostia z Tešína, pristavali polkruhovú apsidu podobnú aké sú známe z viacerých kostolov v Sliezsku. Až následne pristavali oporné piliere k južnej stene staršej svätyne, aby sa zabránilo jej porušeniu. Súčasný farský kostol je trojloďovou bazilikou s polygonálnym presbytériom a jemu podobný kostol v Liptovskom Mikuláši postavili niekedy po roku 1300. Na severnej stene terajšej svätyne sa nachádzajú anjouovské ľalie v páse asi pod zachovalou korunou múru. Tieto sem najskôr namaľovali asi v čase vlády Anjouovcov v Uhorsku, čiže medzi rokmi 1308 – 1387. Karol Róbert udelil Žiline prvé písomne doložené výsady, Ľudovít I. udelil Žiline právo jarmokov, a Slovákom v Žiline Privilégium, že majú mať rovnaké zastúpenie v mestskej rade ako Nemci. Kráľovná Mária v listine z roku 1384 priznala obyvateľom Žiliny používať magdeburské právo mesta Krupiny a tým zároveň obmedzila práva dedičného richtára. Za všetkých troch panovníkov sa mohli na korune svätyne namaľovať anjouovské ľalie. Je pravdepodobné, že terajší farský kostol stál už v 14. stor. aj keď sa výslovne spomína až v prvej tretine 15. stor. Žilina mala v 14. stor. asi 700 obyvateľov a spolu so služobníctvom a pomocným personálom v meštianskych domoch 800 – 900 obyvateľov, ktorým už zrejme jednoloďový kostol nemohol vyhovovať. Žilina sa ako mesto musela začať formovať skôr ako je o tom prvý písomný záznam z roku 1312. Aj mestská pečať, kde je hlavným symbolom dvojramenný kríž, prevzatý z oficiálneho znaku uhorských kráľov Arpádovcov hovorí, že sa tak muselo stať ešte za ich panovania pred rokom 1301.


Dejiny Trnavy

Context: Trnava vyspelým gotickým mestom  – 14. storočie Súbor:Ludwik Wegierski.jpg|náhľad|Kráľovi Ľudovítovi z Anjou sa stala Trnava osudná, keď tu náhle skonal v roku 1382 V roku 1327 rokoval v Trnave uhorský kráľ Karol Róbert s českým kráľom Jánom Luxemburským o zlatých florénoch a českých grošoch. Dohodli sa tu aj na zasnúbení svojich detí. Význam Českej cesty vzrástol ešte viac uzavretím priateľskej dohody medzi českým kráľom Karolom IV. a uhorským kráľom Ľudovítom z Anjou ktorí sa v Trnave stretli v roku 1350. Pri návrate z Poľska v roku 1382 Ľudovíta I. zastihla náhle v Trnave smrť. V roku 1325 vypukol požiar ktorý sa sústredil najmä na východnú časť mesta s kláštorom klarisiek a poškodil aj farský Kostol svätého Mikuláša. V 60. rokoch 14. storočia sa začala jeho rozsiahla prestavba do podoby honosného gotického chrámu. Urbanistická podoba mesta bola už okolo polovice 14. storočia ustálená. Staré valy opevnenia nahradili murované steny s baštami. Obranné cesty pozdĺž hradieb boli spojené s centrálnymi komunikáciami úzkymi uličkami. V okolí potoka neboli vytvorené ešte ulice, ale lemovali ho iba zadné časti parciel domov. Výnimkou bola dnešná Dolnopotočná ulica, kde sa už v tomto čase predpokladá jestvovanie židovského geta. Obytný dom z počiatkov mesta sa rozširoval prístavbami, až vznikol tzv. prejazdový dom s prekrytým vstupom pre vozy z ulice. V meste sa však stavali aj nové gotické domy hneď ako vyspelé prejazdové objekty. Na stredoveký pôvod domov dnes upozorňuje niekoľko odkrytých detailov. Sú to najmä gotické okná na priečeliach, sedílie v prejazdoch, väčšie množstvo polkruhových a lomených kamenných portálov, gotické rebrové klenby a výklenky na svietidlá zachované v pivniciach.


Arcibiskupský palác (Trnava)

Context: Introduction Súsošie sv. Jozefa, v pozadí Arcibiskupský palác. Arcibiskupský palác je renesančná poschodová budova v Trnave z roku 1562. Bola postavená na starších gotických základoch. Koncom 16. storočia boli pristavané dvorové krídla. V roku 1615 vybudovaná trojosová architektúra pre archív a knižnicu. Do roku 1820 v arcibiskupskom paláci nepretržite sídlili arcibiskupi. Domov viacerých oltárnych bratstiev.


Kostol svätého Jána z Mathy (Bratislava)

Context: Prehliadka kostola Kostol svätého Jána z Mathy pri pohľade z exteriéru splýva s okolitou uličnou zástavbou Župného námestia. Na prvý pohľad však upúta predovšetkým svojím konkávne prehnutým, prísne symetrickým priečelím. Kostol je prvou stavbou u nás s takto architektonicky riešeným čelným múrom. Dominuje mu dvojica trojetážových veží zvierajúca medzi sebou stredovú časť s hlavným vchodom, korunovanú volútami ohraničeným mohutným štítom a zakončeným trojuholníkovým tympanónom na vrchole s monštranciou. Jednotlivé poschodia od seba zreteľne oddeľujú horizontálne rímsy. Priečelie je vo zvislom smere členené pilastrami na menšie polia, ktoré vypĺňajú okná a plytké niky. Obrázok:Bratislava kostol trinitárov pohľad 02.JPG|right|thumb|Pohľad na veže kostola z ochodze Michalskej vežeNa rozdiel od priečelí iných barokových sakrálych stavieb ako na Slovensku tak i v Európe však to bratislavské pôsobí veľmi skromne. Predpokladá sa, že objednávatelia stavby sa potýkali s nemalými finančnými problémami a preto kostol pôvodne zamýšľaný ako veľkolepá stavba s bohatou exteriérovu výzdobou sa musel napokon zaobísť bez nej. Osobitnú pozornosť si zaslúžia veže kostola. Už na prvý pohľad pôsobí zvláštne ich zastrešenie. Podľa archívnych grafík mali obe veže v minulosti typické barokové zakončenie s plasticky formovanými vysokými strechami a cibuľovými helmicami. Nevedno prečo ich neskôr odstránili. Nahradili ich zastrešením vo forme nízkych ihlanov (drevený šindeľ neskôr vymenili za plechovú krytinu). V strede priečelia sa cez bohato zdobený kamenný portál zakončený rozoklaným tympanónom, nad ktorým skupina anjelom pridržiava symboly Najsvätejšej Trojice, vstupuje do predsiene kostola. Nad vchodom je umiestnený kartušový latinský nápis – TRES UNUM SUNT ( Traja jedno sú ) dokladajúci zasvätenie kostola. Interiér kostola Trinitársky kostol predstavuje vo svojom architektonickom stvárnení typ centrálneho jednoloďového kostola postaveného na oválnom pôdoryse s vencom plytkých kaplniek po jeho obvode. V porovnaní s exteriérom zaujme predovšetkým svojou bohatou výzdobou. Vnútorné steny kostola už pri letmom pohľade upútajú farebne jednoliatou imitáciou mramoru a nechávajú naplno vyznieť klenbové maľby. Z eliptického pôdorysu hlavnej lode kostola vystupuje šesť bočných plytkých kaplniek (po troch na oboch dlhších stranách). Každá z nich obsahuje oltár s rovnakou stĺpovou architektúrou no s rozdielnou ikonografickou náplňou. V prvej kaplnke zľava od vchodu stojí oltár zasvätený zakladateľovi trinitárskej rehole – svätému Jánovi z Mathy. Na oltárnej menze stoja sochy uhorských kráľov – svätcov: vľavo Štefana I. a vľavo Ladislava I. Stredné kaplnky na oboch stranách sú nielen stavebne najvýraznejšími, ale ich oltáre nesú obrazy so súvisiacimi námetmi. Oltár Bolestnej Panny Márie v kaplnke na ľavej strane obsahuje obraz Ukrižovania od rehoľného umelca frátra Hermana. Od známeho bratislavského sochára Štefana Steinmasslera pochádzajú plastiky na oltári – Bolestnej Matky a svätého Jána Evanjelistu. Oltár v protiľahlej kaplnke, zasvätený Panne Márii, je zo všetkých oltárov v kostole najstarším. V roku 1728 ho dal postaviť palatín Pavol Pálfi. Stĺpový oltár vo svojom strede nesie pozoruhodný obraz, na ktorom je namaľovaná zázračná Pieta. Na obraze vidno krajinu v pozadí, v ktorej umelec zachytil záhradu kaštieľa a horiace hospodárske budovy. Ide o vedutu Kráľovej pri Senci, kde bol v 17. storočí spomínaný obraz vo veľkej úcte. Oltár dopĺňajú sochy dvoch svätcov – vľavo svätého Jozefa a vpravo svätého Liboria biskupa. Posledná kaplnka na ľavej strane lode obsahuje oltár s obrazom zachytávajúcim boj archanjela Michala s diablom. Nad oltárom je umiestnený kartušový nápis s textom QUO UT DEUS ( Kto je Boh? ) a po stranách obrazu stoja sochy archanjelov Michala a Gabriela. Pohľad do presbytéria s hlavným oltáromZáver pomerne hlbokého presbytéria vypĺňa hlavný oltár. Na mieste toho, ktorý tu stojí dnes, bol oltár, ktorého podobu však nepoznáme. Z roku 1728 síce existuje koncept zmluvy na jeho vyhotovenie, no ten je objednávateľom, ostrihomským arcibiskupom Imrichom Esterházym i umelcom Antoniom Gaetanom Bussim (okolo 1692 – 1732) nepodpísaný, a tak okolnosti jeho vyhotovenia i podoby sú len hypotetické. Na základe uvedeného je možné, že Bussi v danom roku vytvoril sochársku výzdobu hlavného oltára pre práve vtedy dokončený chrám. Začiatkom štyridsiatych rokov 18. storočia však prišlo k definitívnej úprave výzdoby chrámového interiéru. Vtedy pravdepodobne odstránili pôvodný hlavný oltár s Bussiho sochami a postavili nový monumentálny reprezentačný oltár podľa návrhu Bussiho krajana Antonia Galliho da Bibbienu. Jeho základný kameň položili 30. júna 1747 a spolu s bočnými oltármi svätej Anny, svätého Michala archanjela a svätého Jána Nepomuckého bol posvätený 3. augusta 1752. Podobne ako v prípade ostatných oltárov ide o stĺpovú architektúru, tvorenou štvoricou kanelovaných stĺpov zakončených korintskými hlavicami, s ústredným oltárnym obrazom od nemeckého maliara Franza Xavera Palka (1724 – 1767). Obraz predstavuje zakladateľov rehole Jána z Mathy a Felixa z Valois, ako vykupujú otrokov z tureckého zajatia. K obrazu sa v Umeleckom inštitúte v Chicagu zachovala unikátna, umelcom signovaná skica z roku 1745. Oltár dopĺňajú na nízkych podstavcoch, v plytkých a vysokých nikách ukončených v konche mušľou, umiestnené postranné plastiky svätej Agnesy a svätej Kataríny Alexandrijskej; ich autorstvo sa pripisuje viedenskému sochárovi Johannovi Josephovi Reslerovi (1702 – 1772), ktorý pracoval aj pre trinitárov vo Viedni a Trnave (podľa iných zdrojov sochy vytvoril Mníchovčan Johann Baptist Staub (1704 – 1784)). Oltár s obrazom Zázračnej Panny Márie z r. 1736Na pravej strane lode takisto nájdeme tri bočné kaplnky. Okrem strednej s oltárom Piety, zvyšné dve kaplnky obsahujú oltáre zasvätené svätcom, ktorí sa vždy tešili značnej úcte. Oltárny obraz na oltári vpravo pri presbytériu s patrocíniom svätej Anny zobrazuje svätú Rodinu. Oltár na bočných stranách nesie sochy svätého Jána Krstiteľa s tradičnými atribútmi, krížom a baránkom, a jeho otca Zachariáša zobrazeného v zaužívanej ikonografickej kompozícii – držiaceho tabuľku s nápisom IOANNES EST NOMEN EIUS ( Ján je jeho meno ; ide o odkaz na Lukášovo evanjelium „63 On požiadal o tabuľku a napísal: Jeho meno je Ján. Všetci sa tomu čudovali.“ (Lk 1,63)). V pravej kaplnke pri vchode stojí oltár zasvätený svätému Jánovi Nepomuckému, jednému z českých patrónov, ktorého úcta je aj na Slovensku neobyčajne rozšírená. Po stranách oltárneho obrazu stoja sochy svätej Barbory a svätej Tekly. Z koncepcie uvedených postranných oltárov sa vymyká oltár umiestnený na múre vpravo od presbytéria. Nemá stĺpovú erchitektúru. Oltár z roku 1736 má priamu súvislosť s pôsobením najvýznamnejšieho rakúskeho neskorobarokového sochára Georga Rafaela Donnera u nás. Oltár predstavuje letiacich anjelov pridržiavajúcich obraz Panny Márie s Ježiškom (ide o kópiu obrazu Krásnej Panny Márie od nemeckého renesančného umelca Albrechta Altdorfera (asi 1480 – 1538)). Autor oltára (niektorí historici umenia sa na základe typologickej príbuznosti s inými dielami prikláňajú k myšlienke, že autorom je samotný Donner, iní však uvažujú iba o umelcovi z Donnerovho okruhu) umiestnil do stredu roztvoreného baldachýnu kultový obraz Zázračnej Panny Márie a inscenoval výjav prinesenia obrazu anjelmi na zem. Nad drapériou dvojica anjelikov pridržiava rozvinutú stuhu s mariánskou modlitbou SANCTA MARIA OPN ( Sancta Maria ora pro nobis , t. j. Svätá Mária, oroduj za nás ). Donátorom oltára bol predseda Uhorskej kráľovskej komory, gróf Karol Ziči. Na protiľahlom múre visí drevená kazateľnica pozoruhodná plastikami predstavujúcimi štyroch evanjelistov, umiestnenými na baňatom rečnisku. Na vrchole zvukovej striešky umiestnili súsošie Najsvätejšej Trojice. Najhodnotnejším artefaktom interiéru Kostola svätého Jána z Mathy je jeho stropná výmaľba. Ústredný priestor barokových kostolov je často zakončený kupolou, ktorá jednak poskytuje ďalšie svetlo, jednak jej prítomnosť v minulosti vytvárala priestor na umelecké zobrazenie raja či božskosti. Umeleckým zámerom, v ktorom sa kombinovali „pozemskosť“, „nebeskosť“, „prirodzenosť“ a „zázračnosť“, bolo vytvorenie ilúzie vedúcej pozorovateľovo oko od materiálneho pozemského a pominuteľného sveta smerom k zobrazeniu mystického, nadpozemského a božského raja. Pokiaľ má však veľká časť realizovaných barokových chrámov v Európe kupoly reálne, v bratislavskom trojičnom kostole ju na pomerne vysokej a takmer rovnej klenbe nahrádza iluzívna maľba. Jej autorom je taliansky neskobarokový maliar Antonio Galli da Bibbiena. Vytvoril ju v rokoch 1744 – 1745 počas svojho druhého pobytu na Slovensku. Obrázok:Trinitarov04.jpg|left|thumb|Freska na klenbe Kostola svätého Jána z Mathy od Antonia Galli Bibbienu z r. 1744 – 1745Iluzívne maľby kupolových architektúr kostola trinitárov sú kvalitnou ukážkou umelcovej perspektívnej maľby s využitím fiktívnych architektúr (volútových konzol, zuborezových ríms, stĺpov či pilastrov). Ich použitie v tomto priestore vytvára dojem nadvýšenia plytko klenutých skutočných klenieb. Na menšej klenbe nad presbytériom namaľoval umelec fresku jednoduchej kupolovej architektúry, ukončenej vo vrchole malým otvorom s priehľadom do neba s poletujúcimi anjelikmi a modro-červeným krížom – symbolom trinitárskeho rádu. Monumentálna freska v lodi predstavuje bohato členenú architektúru, ktorej symetricky členené stĺpy zbiehajúce sa do stredu a s perspektívne sa zmenšujúcimi kazetovými výplňami, dokonale evokujú dojem vysokej kupoly doplnenej laternou. Cez malý priezor v nej sa divákovi otvára pohľad do neba, kde tróni Najsvätejšia Trojica. Doplnkom architektúry sú sediace postavy štyroch veľkých učiteľov cirkvi: svätého Ambróza, svätého Hieronýma, svätého Augustína a svätého Gregora Veľkého. Ich autorom bol Bibbienov spolupracovník, viedenský maliar Karl Jacob Unterhueber (1700 – 1751).


Kostol svätých Cyrila a Metoda (Selce)

Context: História kostola Výnimočnosť tohto kostola spočíva v tom, že v roku 1863 sa v ňom ako na jedinom mieste na Slovensku konala svätá omša, za účasti biskupa Štefana Moyzesa, pri príležitosti osláv tisíceho výročia príchodu Konštantína a Metoda na územie Veľkej Moravy. Netreba zabudnúť spomenúť, že v roku 1917 počas prvej svetovej vojny maďarskí vojaci odmontovali a odniesli 5 zvonov - vyhadzovali ich rozdrvené z veže. Jeden z nich vážil až 537 kg. Zvony sa dali za účelom výroby nových zbraní roztaviť a na veži zostal iba umieračik. Nový zvon bol zakúpený 30. marca 1920. O pár rokov neskôr dňa 12. apríla 1927 nastal pre občanov pamätný deň, pretože začuli hlahol všetkých zvonov. Za zmienku stojí aj pozoruhodná krádež dňa 6. novembra v roku 1918 bola z kostola ukradnutá monštrancia, ktorá bola zdobená drahými kameňmi a briliantami a zlatý kalich. S blížiacim sa jubileom príchodu slovanských apoštolov na Veľkú Moravu sa vtedajší farár Július Plošic rozhodol umiestniť na hlavný oltár obraz sv. Cyrila a Metoda. V skutočnosti ale biskupský úrad v Banskej Bystrici nepovolil vyvesenie obrazu. Napokon ale po opakovanej žiadosti bola výmena dovolená. Obraz bol namaľovaný Banskobystrickým maliarom Júliusom Jonášom.


Kostol Zvestovania Pána (Bratislava)

Context: Stavebné dejiny kostola Stavebné dejiny kostola s priľahlým kláštorom začali v hlbokom stredoveku. Prvou zo stavieb v dnešnom komplexe bola budova kláštora. V roku 1209 pápež Inocent III. schválil regule nového cirkevného rádu - františkánov. Nasledovníci svätého Františka veľmi rýchlo rozširovali svoju pôsobnosť v mnohých krajinch vtedajšej Európy, Uhorsko nevynímajúc. Už onedlho po založení rehole sa jej príslušníci usadili v Trnave, Nitre, Košicich ako aj v Prešporku. Na severnom okraji vtedajšieho mesta okolo roku 1220 začali s výstavbou kláštornej budovy. Stavba sa pretiahla až do konca 13. storočia. Až v druhej polovici 13. storočia sa pristúpilo k výstavbe samotného kostola. Za jeho zakladateľa je považovaný uhorský kráľ Ladislav IV. Kumánsky, ktorý ho prikázal postaviť na pamiatku víťazstva nad českým kráľom Přemyslom Otakarom II. v bitke na Moravskom poli v roku 1278. Kostol začali stavať v románsko-gotickom slohu a posvätili ho s veľkou slávou 24. marca 1297 v prítomnosti Ladislavovho nástupcu Ondreja III., ostrihomského arcibiskupa a širokého zástupu prešporských obyvateľov. O vznku kostola sa dozvedáme z historických záznamov, z ktorých jedným je spis Pozsony régészeti műemlékei uhorského kňaza a pedagóga Flórisa Rómera, prešporského rodáka, z roku 1865, pojednávajúci o niektorých historických pamiatkach vtedajšej Bratislavy: V nasledujúcich storočiach objekty prešli viacerými slohovými úpravami, z ktorých najvýraznejšie boli baroková a klasicistická. V rokoch 1580 a 1586 zasiahli mesto zemetrasenia, ktorí okrem iných budov poškodili aj františkánsky kláštor a kostol. V lodi kostola sa dokonca zrútila klenba. Trvalo vyše tridsať rokov, kým kostol zastrešili novou, už renesančnou klenbou. V takejto podobe vydržala nasledujúce storočie, kedy ju nahradila súčasná, baroková. Z pôvodne gotického kostola zostalo dnes iba presbytérium a časť obvodových múrov hlavnej lode.


Konkatedrála svätého Mikuláša

Context: Najdôležitejšia prestavba Tretia etapa, ktorá mala koncepčne zjednotiť jestvujúci nesúrodý celok, sa spája s menom staviteľa Jána Brengyszeyna, vedúcej osobnosti neskorogotickej prestavby chrámu v rokoch 1502 až 1515. V spolupráci s levočským kamenárom majstrom Mikulášom najprv postavili nové chrámové trojlodie a roku 1511 južnú predsieň s oratóriom. Kamenné zábradlie oratória zdobí neskorogotický motív rotujúcich plamienkov. Súčasne prebiehali drobné dokončovacie práce. Ako vysvitá z najnovších výskumov, majú klenbové svorníky v južnej lodi pôvodnú polychrómiu. Kamenné portréty uhorských kráľov – sv. Ladislava, sv. Štefana a sv. Imricha – v klenbových pätkách na južnej stene južnej lode polychrómoval maliar Peter Moler. Kružbové výplne okien boli natreté červenou, klenbové rebrá v lodiach bielou alebo inkarnátovou farbou. Na triumfálnom oblúku južnej lode je maľovaná nápisová páska s letopočtom začiatku prestavby chrámu 1502. V rokoch 1514 až 1515 prestaval majster Ján chrámovú vežu. Na prízemí ju zaklenul krúženou klenbou, jedinou na východnom Slovensku.


Katedrála Najsvätejšej Trojice (Žilina)

Context: Stavba Súbor:Susosie.jpg|náhľad|Súsošie sv. Cyrila a Metoda na balustráde pod kostolom Pôvodný kostol mal zrejme charakter trojloďovej románskej baziliky. Po prestavbe má renesančný charakter. Jednoloďovú stavbu zakončili na východe polkruhovou apsidou a na západe vežou vysokou 51 metrov. Obraz na hlavnom oltári predstavuje Najsvätejšiu Trojicu a pochádza z roku 1697. Namaľoval ho Jozef B. Klemens v roku 1870. Ďalší obraz tohoto autora, Panna Mária, sa nachádza na ľavom oltári spolu so sochou sv. Jozefa a sv. Floriána a na pravom bočnom oltári je obraz Ukrižovanie. Pri vchode do kostola je socha sv. Anny Fraňa Štefunka. Na kostole je pamätná tabuľa pripomínajúca rekonštrukciu objektu v roku 1942. V roku 2000 bolo pod farským kostolom odhalené súsošie sv. Cyrila a Metoda od sochára Ladislava Beráka.


Kostol Najsvätejšej Trojice (Podhradie)

Context: Prehliadka kostola Kostol Najsvätejšej Trojice stavebnou dispozíciou zachováva tradičnú kresťanskú schému - východo-západnú orientáciu. K svätyni kostola sa v pravom uhle z juhu pripája jednoposchodové krídlo farskej budovy, ktoré postavili v 19. storočí na mieste prízemnej sakristie. Priestor, ktorý zvierajú obe krídla stavby, tvorí dvor ohradený nízkym múrom so šindľovým zastrešením. Z exteriéru je prístupný bráničkou ohraničenou po oboch stranách nízkymi podstavcami nesúcimi sochy svätého Jána Nepomuckého a svätého Floriána. Vo dvore stojí kamenný kríž s Ukrižovaným. Južné priečelie fary zakončuje mohutný štít s volútami, nad ktorými stavitelia umiestnili na malých podstavcoch kamenné píniové šišky. Južný múr fary zaujme okrem toho ešte jednou pamiatkou. Pri príležitosti 20. výročia úmrtia bývalého miestneho farára pátra Karola Scherza (1807 - 1888) tu v roku 1908 osadili pamätnú bronzovú tabuľu od bratislavského sochára Alojza Rigeleho venovanú tomuto obľúbenému kňazovi a veľkému ľudomilovi. Pohľad do interiéru kostolaNa pomerne prostej stavbe kostola zaujme predovšetkým západné priečelie s hlavným vchodom. Vo vertikálnom smere je ukončené atikou a tympanónom; stavbu završuje štvorhranná vežička so zvonicou, doplnená na všetkých stranách hodinami. Priečelie po stranách hlavného vchodu obsahuje dve niky, v ktorých sú umiestnené sochy svätého Mikuláša, patróna lodníkov, a svätého Floriána, patróna hasičov. Nika v tympanóne obsahuje malú plastiku Ukrižovaného. Fasádu kostola po celom obvode delia na pravidelne veľké vertikálne polia pilastre s jednoduchými hlavicami. Rovnako strohým dojmom pôsobí aj interiér kostola. Tvorí ho jednoloďový priestor, malé presbytérium a organová empora. Aj interiérové vybavenie je skromné. V presbytériu nájdeme hlavný oltár, ktorý tvorí iba oltárny stôl a na stene za ním umiestnená plastika Najsvätejšej Trojice. Po stranách oltárneho stola stoja kamenné sochy dvoch patrónov, ochrancov proti moru - svätého Rocha a svätého Šebestiána. Predpokladá sa, že pochádzajú z dielne Georga Rafaela Donnera. V nikách na víťaznom oblúku sú umiestnené sochy Panny Márie (vľavo) a Ježiša Krista (vpravo). Z ďalšieho interiérového vybavenia zaujme mramorová kristiteľnica, tabernákulm s dierkami vyzdobenými motívom monštrancie a obraz na južnom múre zachytávajúci slovanských vierozvestcov - svätých Cyrila a Metoda. Na bočných stenách visia dve rozmerné červené zástavy, ktoré kostolu venovali dva spolky - rybárov (s motívom Panny Márie) a lodníkov s vyobrazením svojho patróna svätého Mikuláša a Najsvätejšej Trojice.


Kostol Narodenia Panny Márie (Zeleneč)

Context: Introduction Vzkriesenie Kostol Narodenia Panny Márie je kostol v obci Zeleneč pri Trnave. Pôvodný barokový kostol s vežou vznikol roku 1743 dostavaním gotickej kaplnky z 15. storočia. Ten bol v roku 1969 asanovaný a v rokoch 1969 – 1973 vznikla novostavba podla projektu Jozefa Hrašnu. Stavba bola realizovaná z darov veriacich. Zastavaná plocha kostola je 600 m², obsahový priestor je 10000 m². Pod kostolom sú pivničné priestory, ktoré slúžia ako sklad kostolného zariadenia. Návrh priečelia vytvoril akademický maliar Vincent Hložník, plastiku osláveného Krista zo zlatožltého topásového skla vytvoril Alexander Trizuljak a krížovú cestu Ladislav Záborský.


Nördliche Kalkalpen

Context: Nördliche Kalkalpen sú tvorené rozsiahlymi prevažne vápencovými a dolomitovými príkrovmi austroalpinika, ktoré boli tlakom spôsobeným adriatickej platne tlačené 100 až 120 km smerom na sever. Horniny budujúce Severné Vápancové Alpy tvorili v minulosti šelf a severný okraj adriatickej platne. Zvyšky zarovnaného povrchu vyskytujúce sa tu v rôznych nadmorských výškach svedčia o tom, že pozdĺžne údolia charakteristické pre dnešnú riečnu sieť vznikli až po miocéne. Od konca pliocénu došlo k výzdvihu o najmenej 1 000 m a k vytvoreniu pozdĺžnych údolí (napr. Inn, Salzach, Enns). Charakteristický je tu značný rozvoj krasových tvarov. Rozsiahle krasové náhorné plošiny pôsobia dojmom kamenistých púští - napr. Totes Gebirge, Hochkönig, Steinernes Meer. Početné sú tu ponorné toky a krasové pramene - napr. z krasových vyvieračiek v pohoriach Schneeberg, Raxalpe a Hochschwab získava pitnú vodu mesto Viedeň. V pohorí Tennengebirge sú najväčšie ľadové jaskyne na svete - Eisriesenwelt (42 km chodieb).


Zoznam geografických článkov/N

Context: nö Nördliche Kalkalpen · Nötsch im Gailtal


Zoznam obcí v Tirolsku

Context: K  Kaisers Kals am Großglockner Kaltenbach Kappl Karres Karrösten Kartitsch Kaunerberg Kaunertal Kauns Kematen in Tirol Kirchberg in Tirol Kirchbichl Kirchdorf in Tirol Kitzbühel Kolsass Kolsassberg Kössen Kramsach Kufstein Kundl


Glarner Hauptüberschiebung

Context: Poloha Násun možno pozorovať na relatívne veľkom území kantónov Glarus, St. Gallen a Graubünden, hlavne vďaka jeho horizontálnej orientácii a veľkej vertikálnej členitosti reliéfu. Najznámejšie bralné odkryvy sa nachádzajú pri Lochsite neďaleko mesta Glarus a pod vrchom Tschingelhörner medzi obcami Elm a Flims, blízko skalného okna známeho ako Martinsloch.


Národný park Vápencové Alpy

Context: Zdroje  www.kalkalpen.at


Bregenzerwaldgebirge

Context: Členenie Bregenzerwaldgebirge zaujíma vo Východných Alpách plochu a radí sa tak k menším horským skupinám Alpského systému. Pohorie je rozdeľované podľa spolku Alpenverein na tieto menšie celky: Hinteregger Grat a Winterstaudenkamm Schneiderkopf a Lorenaberge Hochälpelekopf a Weißenfluh Dornbirner First Schuttannen a Ebniter Berge Kugelkamm a Hörnlegrat Freschengruppe a Matonagrat Walserkamm a Falbengrat Damülser Berge a Kanisfluh Glatthorngruppe pri sedle Faschinajoch (tu sa nachádza najvyššia hora pohoria Glatthorn) Najvyššie vrcholy V skupine Bregenzerwaldgebirge sa nachádza 12 vrcholov vyšších 2 000 m: Glatthorn (2 134 m) Damülser Mittagsspitze (2 095 m) Diedamskopf (2 090 m) Türtschhorn (2 069 m) Hochblanken (2 068 m) Klipperen (2 066 m) Sünser Spitze (2 062 m) Gungern (2 053 m) Ragazer Blanken (2 051 m) Kanisfluh (2 044 m) Hübscher Bühel (2 032 m) Hoher Freschen (2 004 m)


Karwendel

Context: Členenie Karwendel má zložitú a nejednotnú stavbu. Delí sa podľa jednotlivých hrebeňov na mnoho skupín. Na juhu je to hrebeň Inntalkette (Hafelkarspitze, 2 634 m), ktorý tvorí pozadie olympijskému Innsbrucku. Priamo stredom pohoria sa tiahne v smere západvýchod najvyššia skupina pohoria Karwendelkette (Birkkarspitze, 2 749 m) na ktorý severne nadväzuje Nörliche Karwendelkette (Östliche Karwendelspitze, 2 537 m). Na východe už ide o nižšie skupiny Falkengruppe (Risser Falk, 2 413 m), Hinterau Vomperkette a mnoho ďalších kratších a menej významných hrebeňov. Vrcholy V pohorí Karwendel sa nachádza 125 vrcholov vyšších 2 000 m. Tu sú len najvýznamnejšie z nich:


Nördliche Kalkalpen

Context: Geologická stavba Nördliche Kalkalpen sú tvorené rozsiahlymi prevažne vápencovými a dolomitovými príkrovmi austroalpinika, ktoré boli tlakom spôsobeným adriatickej platne tlačené 100 až 120 km smerom na sever. Horniny budujúce Severné Vápancové Alpy tvorili v minulosti šelf a severný okraj adriatickej platne. Zvyšky zarovnaného povrchu vyskytujúce sa tu v rôznych nadmorských výškach svedčia o tom, že pozdĺžne údolia charakteristické pre dnešnú riečnu sieť vznikli až po miocéne. Od konca pliocénu došlo k výzdvihu o najmenej 1 000 m a k vytvoreniu pozdĺžnych údolí (napr. Inn, Salzach, Enns). Charakteristický je tu značný rozvoj krasových tvarov. Rozsiahle krasové náhorné plošiny pôsobia dojmom kamenistých púští - napr. Totes Gebirge, Hochkönig, Steinernes Meer. Početné sú tu ponorné toky a krasové pramene - napr. z krasových vyvieračiek v pohoriach Schneeberg, Raxalpe a Hochschwab získava pitnú vodu mesto Viedeň. V pohorí Tennengebirge sú najväčšie ľadové jaskyne na svete - Eisriesenwelt (42 km chodieb).


Göppingen (mesto)

Context: Geografia Göppingen leží v podhorí Švábskej Jury (Schwäbische Alb) v údolí rieky Fils.


Nidwalden

Context: Geografia Kantón Nidwalden leží v strednom Švajčiarsku, na severných hraniciach sa rozprestiera Vierwaldstättské jazero. Hraničí s piatimi kantónmi: Luzern na severe, Schwyz na severovýchode, Uri na východe, Bern na juhu a Obwalden na západe a juhovýchode, pretože Obwalden je Nidwaldenom rozdelený na dve časti.


Karwendel

Context: Turizmus Pohorie je sprístupnené nielen turistickými chodníkmi, ktoré sú mnohokrát neľahké (klettersteig), ale tiež sústavou cestičiek (väčšinou zákaz vjazdu), ktoré bývajú výborným terénom pre cyklistov (údolia Karwendeltal, Risstal, Bächental). Karwendel je odlišný svojím divokým charakterom než susedné horské skupiny Nördliche Kalkalpen. Toto sa prejavuje predovšetkým v strednej časti pohoria. Charakteristické sú tu veľmi dlhé neosídlené doliny, nachádzajúce sa veľmi hlboko medzi jednotlivými hrebeňmi. Tým sa hory stávajú tiché a opustené, nie ako tomu býva v mnohých iných alpských strediskách. Len na málo vrcholov stúpajú ľahké cesty. Väčšina ciest v Karwendel, vedúcich do vyšších polôh, je umelo zaistená. V zime sú obľúbené vrcholy predhoria Karwendelu (Schafreuter, Juifen, Schönalmjoch) najmä medzi skialpinistami. V jarnej či letnej sezóne to sú zase Birkkarspitze a Seekarspitze. Zaistené cesty Pohorie Karwendel je rajom vyznávačov "železných ciest" . Tu iba prierez tými najzaujímavejšími: Mittenwalder Höhenweg vedúca na Westlichen Karwendelspitze od chaty Tiroler Hütte Herzogensteig v masíve Soierngruppe Brendlsteig traversujúca vrchol Ödkarspitze Freiungen-Höhenweg spájajúca Reither Spitze a Erlspitze Zirler Klettersteig vedúca na vrchol Erlspitze Kaiser-Max-Klettersteig prestupujúca stenou Martinswand (najťažšie Via ferrata v Karwendel) Julius-Pock-Weg vystupujúca na Vordere Brandjochspitze Innsbrucker Klettersteig vedie od stanice Bergstation Hafelekar do sedla Frau-Hitt-Sattel Bettelwurf Klettersteig ide po hrebeni Veľkého a Malého Bettelwurfu Felix-Kuen-Steig na vrchole Hundskopf Klettersteig Bruder tunnel vedúca na Lamsenspitze vo východnej časti hôr Lanovky Niektoré vrcholy ako Hafelkarspitze (kabínová lanovka z Innsbrucku) sú sprístupnené lanovkami. V oblasti Reitherspitze vedie dokonca na chatu Rosshütte (1 751 m), z mesta Seefeld in Tirol, horská železnica. Odtiaľ potom kabínová lanová dráha na vrchol Seefelder Joch (2 050 m). V južnej časti mesta Mittenwald (911 m), na západe pohoria, šplhá až takmer k vrcholu Westliche Karwendelspitze (2 385 m) kabínová dráha Karwendelbahn . Severozápadne od jazera Achensee sú východné svahy vrchola Schreckenspitze (2 022 m) sprístupnené sústavou sedačkových lanoviek. Chaty Chata Falkenhütte Lalidererspitzen-Biwak V pohorí Karwendel je spravovaných 21 horských chát. Z toho 18 patrí spolku Alpenverein nemeckej či rakúskej sekcie. Väčšina chát je otvorená len v lete a na jeseň (od mája či júna do októbra). Chata Pleisenhütte je otvorená celoročne. V masíve nájdeme tiež tri bivaky.


Príkrov (geológia)

Context: História výskumu Od polovice 19. storočia začali geológovia objavovať lokality, kde boli zrejmé rozsiahle násuny. Ako prvý uviedol príkrovovú koncepciu do praxe M.A. Bertrand, keď reinterpretoval staršie výskumy Eschera a Heima v oblasti Glarus. Výskumníci, ktorí predtým v tejto oblasti Švajčiarskych Álp pracovali si nevedeli predstaviť, ako sa mohli dostať permské a mladšie jurské sedimenty nad eocénny flyš. Stavbu oblasti preto interpretovali ako obojstranné prevrátené vrásy. Bertrand príkrovy označil ako nappe de charriage . V Švajčiarsku sa týmto výskumom venovali A. Escher von der Linth a M. Lugeon, ktorý bol pôvodne odporcom tejto myšlienky. Približne v rovnakej dobe objasnil príkrovovú stavbu Severozápadných vrchov v Škótsku Ch. Lapworth. Neskôr bola prítomnosť príkrovov potvrdená prakticky vo všetkých pásmových pohoriach. Príkrovovú stavbu Západných Karpát ako prvý zaviedol M. Lugeon a neskôr ju rozvinul rakúsky geológ V. Uhlig. Mechanizmom vzniku príkrovov sa medzi prvými zaoberal Hans Schardt. Tieto procesy však zostali dlho nepochopené a mnoho geológov zamietalo ich existenciu. Prijatie existencie príkrovov bolo jedným z predpokladov rozvoja mobilistického poňatia geotektoniky a malo neskôr vplyv na zavedenie teórie platňovej tektoniky.


Karwendel

Context: Geológia Birkkarspitze Solstein Gamsjoch Hochkarspitze Klettersteig Bruder tunnel na Lamsenspitze Pohľad na konečnú stanicu lanovky Nordkettenbahn (Hafelekarspitze) V pohorí Karwendel sú základnými stavebnými prvkami vápenec a dolomit (dolomit najmä v Erlspitzgruppe). Hlavný hrebeň je vytvorený zo silnej vápencovej lavice, ktorá vytvára jeho mierne naklonenie k juhu. Dôsledkom geologického vrásnenia sú, na severnej strane masívu, steny až 1 000 metrov vysoké. Južná strana pohoria je miernejšia. Doliny modelované v dobe ľadovej masívnymi ľadovcami tu nie sú tak ostro vyrezané a nemajú strmosť severných stien.


Wettersteinský vápenec

Context: Litológia Vzorka wettersteinského vápenca v Alpines Museum v nemeckom Mníchove. Zvyčajne predstavuje biele až svetlosivé (bielo až hnedosivé) masívne, zriedkavo hrubolavicovité ogranodetritické vápence. Organický detrit je pri pozornejšom pohľade viditeľný voľným okom alebo štandardnou lupou. Voľným okom aj mikroskopicky je podobný steinalmskému vápencu, odlišuje sa však vekom a prítomnosťou rozsiahlych rífových telies. Wettersteinské vápence predstavujú objemovo aj plošne najvýznamnejšiu časť strednotriasovej karbonátovej platformy priestorov silicika aj hronika. V rámci sekvencie wettersteinských vápencov sa miestami nachádzajú aj wettersteinské dolomity. Tie môžu aj výrazne prevažovať, čo je markantné hlavne v plytkovodných vývojoch hronika (bebravská skupina, považský príkrov). V rámci sedimentárneho sledu wettersteinské vápence spravidla prekrývajú steinalmské alebo gutensteinské vápence a sami sú prekryté lunzskými vrstvami raminskými vápencami alebo hlavným dolomitom.


Schwarzwald

Context: Geológia V pohorí prevládajú pieskovce, ktoré prekrývajú staršie ruly. Počas kvartérneho zaľadnenia hlavne vo würme bolo pohorie pokryté ľadovcami, ich pozostatkami sú ľadovcové jazerá ako napr. Mummelsee. Schwartzwald má podobnú stavbu ako neďaleké Vogézy na francúzskej strane údolia Rýna (tzv. rýnskeho grabenu). Obe pohoria tvoria internidy hercýnskeho orogénu, v ktorej je vysokotlakovo premenená moldanubická zóna nasunutá na zónu Báden-Báden.


Nördliche Kalkalpen

Context: Introduction  Nördliche Kalkalpen (doslova Severné vápencové Alpy ) sú jedna z troch geomorfologických subprovincií Východných Álp. Na západe sú ohraničené tokom Rýna a Bodamským jazerom, na severovýchode potom Dunajom pri Viedni.


Švábska Jura

Context: Hydrológia Severozápadné svahy pohoria sú odvodňované riekou Neckar, ktorá pramení v rašelinisku pri meste Schwenningen. Tok Neckaru kopíruje približne severozápadný okraj pohoria a pri meste Plochingen sa prudko stáča na západ smerom k rieke Rýn, do ktorej sa neskôr vlieva. Miernejšie juhovýchodné svahy sú odvodňované prostredníctvom menších tokov do Dunaja. V celej oblasti sa nachádza množstvo podzemných tokov, z ktorých niektoré nie sú doposiaľ podrobne zmapované. Zvláštnosťou je, že väčšina miestnych tokov vyteká z podzemných priestorov už ako rieka či riečka, bez toho, aby na svojom toku priberala prítoky. Týmto prameniskám sa nemecky hovorí „Töpfe“ a jedná sa o vyvieračky. Významné vyvieračky: Aachtopf je najvýdatnejšia vyvieračka v Nemecku, prameň rieky Aach Blautopf je prameň rieky Blau v meste Blaubeuren, ktorá sa v Ulme vlieva do Dunaja Filsursprung je prameň rieky Fils pri mestečku Wiesensteig, ktorá je pravostranný prítok Neckaru Lautertopf je prameň riečky Große Lauter pri obci Gomadingen, ktorá preteká údolím hradov a jaskýň a tvorí ľavostranný prítok Dunaja Goldloch je prameň riečky Lauter pri obci Lenningen, vytekajúci priamo z jaskyne a vlievajúcej sa do Neckara


Baltský štít

Context: Najmladšie proterozoikum a mladšie pokryvné útvary Po skončení gotitskej a dolslanidskej orogenézy sa v oblasti usadzovali eokambrické hruboklastické sedimenty (sparagmitový súbor) ale aj tillit s prvými primitívnymi fosíliami (veregian). Na tieto horniny sú najmä v Nórsku nasunuté kaledónske príkrovy. Kaledónska orogenéza bola spôsobená uzavretím oceánu Iapetus a mala za následok núsun neoproterozoických až silúrskych príkrovov na baltský štít. Pozostatky kambro-silúrskych pieskovcov, bridlíc a vápencov možno nájsť v Švédsku. Mladšie terciérne horniny vo Švédsku (Skåne) a v Dánsku. Podobné fanerozoické horniny sa nachádzajú aj v pobaltských republikách, Poľsku a Nemecku. Neskôr v perme do oblasti zasahoval Oslo graben, zaniknutý riftový systém vyplnený hrubými polohami vulkanických hornín. Baltský štít bol po väčšinu fanerozoika súšou, čo malo za následok jeho hlbokú eróziu, ktorá obnažila koreňové časti starých pohorí. Počas pleistocénu ho výrazne zarovnal kontinentálny ľadovec. Po jeho ústupe v holocéne zostali vo viacerých oblastiach hrubé vrstvy glaciálnych sedimentov, v ktorých vzniklo množstvo jazier a vodných tokov. Oblasť pokrývajú porasty ihličnatých lesov, miestami najmä na severe sa dodnes drží permafrost.


Súvrstvie Hell Creek

Context: Sedimentológia Tvoria ho sladkovodné až brakické ílovce, prachovce a pieskovce usadené počas mástrichtu až najspodnejšej časti paleocénu - dánu. Pieskovce sú väčšinou tmavosivé, sivozelené bridličnaté ílovce sú niekedy karbonatické, sivé až hnedé prachovce často obsahujú stopy po koreňoch rastlín. Súvrstvie je bohaté na kosti dinosaurov. V menšej miere obsahuje aj preplástky hnedého uhlia a lignitu. Stratigrafia súvrstvia sa v rôznych lokalitách líši a tvorí ho viacero členov. Horniny sa usadzovali v korytách riek, deltách a občasných rašelinískách, ktoré vo vrchnej kriede ležali v oblasti západnej vnútornej morskej cesty. V tej dobe v oblasti vládlo mierne až subtropické podnebie bez dlhšie trvajúcich chladných období, čo naznačuje prítomnosť fosílií krokodílov. Súvrstvie Hell Creek obsahuje vo svojej vrchnej časti aj vrstvu obohatenú s irídium, ktorá predstavuje hranicu medzi kriedou a paleogénom. Hrúbka súvrstvia je 50-140 m.


Wettersteinský vápenec

Context: Dejiny Názov je odvodený od pohoria Wetterstein Gebirge v Nördliche Kalkalpen v Nemecku a Rakúsku.


Pyroklastický sediment

Context: Introduction Súbor:WeibernV.JPG|náhľad|Vrstvy tefry pri Weiberne v pohorí Eifel. Pyroklastický sediment (iné názvy: pyroklastická hornina , pyroklastikum ) je usadená hornina sopečného pôvodu, produkty sopečných explózií, ktoré neboli ďalej premiestnené (na rozdiel od epiklastických sedimentov). Zrná pyroklastických sedimentov ( pyroklasty ) tvoria kusy kryštálov, vulkanického skla a hornín. Odporúčanie IUGS definuje pyroklastické uloženiny ako nahromadenie pyroklastov, ktoré môže byť rovnako spevnené aj nespevnené, 75% ich objemu pri tom musia tvoriť napadané pyroklasty. Termín pyroklastická hornina sa používa pre spevnenú tefru. Termín pyroklastický materiál zaviedol americký geológ L. Pirsson roku 1915.


Národné rehabilitačné centrum Kováčová

Context: Neodmysliteľnou súčasťou zariadenia je rehabilitačný komplex, ktorý poskytuje komplexnú rehabilitačnú liečbu, zabezpečovanú kolektívom odborníkov z oblasti fyzioterapie a ergoterapie. Piliere rehabilitačného komplexu tvoria pohybová liečba, hydroterapia v bazénoch, elektroliečba, teploliečba, masáže, posilňovne, mobilné stoly, motomedy a pohyblivé pásy. Ergoterapia je zabezpečovaná na 9 pracoviskách a nezastupiteľnú úlohu má liečebná výchova sebestačnosti s diagnostickým testingom a nácvikom sebaobslužných činností. Rehabilitačný program je zostavovaný individuálne pre každého pacienta s cieľom dosiahnuť zlepšenie mobility, lokomócie, sebestačnosti, pracovných návykov a úspešný návrat do rodiny, spoločnosti a zamestnania. Veľká pozornosť sa venuje športovým aktivitám, čomu napomáha aplikovanie aktívnych liečebných postupov a terapeutických metodík.


Kúpele Sliač

Context: Zaujímavosti v okolí kúpeľov Vďaka svojej polohe môžu kúpeľní hostia navštíviť veľa pamiatok. Len kilometer od Sliača sa nachádza dedinka Kováčová – kúpele, v ktorých sa lieči pohybové ústrojenstvo. V Kováčovej sa nachádza obľúbené kúpalisko. južne sa nachádza mesto Zvolen, s dvoma hradmi, galériou, divadlom a arborétom. Odporúča sa najmä vystúpiť na Pustý hrad, ktorý sa týči nad mestom. Ide o jeden z najväčších stredovekých hradov na Slovensku. Obľúbená je aj Banská Bystrica so starým námestím a mestským hradom. Priamo v centre sa nachádza aj Múzeum SNP s pamätníkom a parkom, v ktorom je umiestnená bojová technika. V meste sa nachádza opera, niekoľko galérií, turistom sa odporúča vystúpiť na vrch Urpín s peknou kalváriou. K ďalším zaujímavostiam v okolí patria Badínsky prales, drevený kostol v Hronseku, kostol na Ponikách, ľudová rezervácia v Španej doline, Harmanecká jaskyňa, lyžiarske stredisko Donovaly, pútnické centrum Staré Hory, hrad Dobrá Niva a pamiatky UNESCO – Banská Štiavnica a Kremnica. kúpeľný park


Kúpele Sliač

Context: Športové možnosti Okolie kúpeľov ponúka ideálne možnosti pre turistiku, ako aj pre kratšie prechádzky okolím. Kúpeľmi prechádzajú tri značkované trasy s odstupňovanou záťažou (od do ). V meste sa nachádza aj termálne kúpalisko, rovnako i v susednej Kováčovej. Kúpalisko na Sliači má dva bazény: detský a relaxačný. Teplota vody sa pohybuje okolo 32°C. Na kúpalisku je možné si zahrať volejbal, bedminton, futbal a minigolf. Neďaleko Sliača je golfové ihrisko. Priamo v kúpeľnom areáli sa nachádzajú 4 antukové tenisové dvorce.


Národné rehabilitačné centrum Kováčová

Context: Introduction Celkový pohľad na zariadenie Národné rehabilitačné centrum Kováčová (skrátene Národné rehabilitačné centrum alebo NRC ) je zdravotnícke zariadenie kúpeľného charakteru v obci Kováčová. Má štatút špecializovanej nemocnice s celoslovenskou pôsobnosťou pre liečbu pacientov po úrazoch chrbtice s poškodením miechy, polytraumatizmoch pohybového systému, viacpočetných amputáciách, náročných operačných úkonoch, úrazoch s poškodením periférnych nervov a väčších popálenín.


Holiday park Kováčová

Context: Galéria Súbor:Holidaypark Kováčová bazén.JPG|Vonkajší bazén Súbor:Holidaypark Kováčová interiér.JPG|Vnútorné bazény Súbor:Holidaypark Kováčová detský bazén.JPG|Detský bazén Súbor:Holidaypark Kováčová tobogán.JPG|Tobogán


Kováčová (okres Zvolen)

Context: Dejiny<ref>[http://www.kovacova.sk/historia.phtml?id3=11914 Dejiny obce na kovacova.sk]</ref> Nová zástavba obce V chotári obce sa počas výkopových prác v kúpeľoch našli keramické črepy, datované do mladšej doby bronzovej. Z tohto obdobia sa našlo v neďalekom okolí viacero sídlisk, veľká časť z nich však bola zničená počas výstavby rýchlostnej cesty R1 Zvolen – Budča. V neďalekej lokalite „Horné zeme“ pri Sliači bola nájdená včasnoslovanská keramika pražského typu z konca 6. storočia. Počas veľkomoravského obdobia vznikla v okolí sieť sídlisk, pričom na Pustom hrade bolo vybudované centrum župnej správy, ktoré zničil až nájazd Mongolov v roku 1241. Po ich ústupe sa zničená krajina začala zaľudňovať a obnovovať, vznikali nové osady. Pri starej ceste z Levíc do Banskej Bystrice v tom čase vznikla v Bieňskej doline , asi západne od súčasnej obce, Stará Kováčová . Jej názov (podľa povesti) pochádza od trojice usadlíkov – kováčov, ktorí tu žili. Prvá písomná zmienka o "Terra hospitum de Koachou" sa nachádza v listine Bela IV. z 23. apríla 1254. Novú obec založili obyvatelia na vhodnejšom mieste, neďaleko minerálneho prameňa koncom 16. storočia. Obyvatelia Kováčovej zväčša pracovali pre zvolenské panstvo, pre ktoré povinne orali, siali, žali, zvážali, kosili lúky, pracovali v lesoch a tiež pomáhali pri stavbách v meste, pričom určitý počet dní museli odpracovať s dobytkom. Po vzniku menších panstiev v okolí a oddelení Liptova, Turca a Oravy pripadla osada novému zámku vo Zvolene. Neveľkú obec na prelome 16. a 17. storočia pustošili turecké nájazdy, neskôr to boli zasa vojaci stavovských povstaní. O „malej, chudobnej dedinke“ sa vo svojom diele Historické a zemepisné vedomosti o súvekom Uhorsku z roku 1736 zmieňuje polyhistor Matej Bel a nachádza sa aj na mape Zvolenskej župy Samuela Mikovínyho z polovice 18. storočia. Obec si zachovala slovenský ráz aj počas násilnej maďarizácie a postupne sa rozrastala a zveľaďovala. V 2. polovici 19. storočia sa v okolí obce ťažil lignit a práve pri prieskumných vrtoch uhoľných ložísk narazili v roku 1898 na termálnu vodu. Po vzniku ČSR sa v roku 1922 vytvoril v rámci XVIII. župy (Zvolenskej, resp. Pohronskej) Zvolenský okres, do ktorého Budčianského notariátu patrila aj Kováčová. V roku 1932 bola požiadavka na vyhlásenie obce za liečivé kúpele. Prvý automobil v obci vlastnil od roku 1929 Štefan Příhoda, o rok neskôr sa začala využívať v kúpeľoch elektrická energia a bol zavedený aj telefón. V roku 1933 bola prebudovaná štátna cesta a v obci bola dostavníková stanica. V roku 1937 bol elektrický prúd zavedený v celej obci. Od roku 1945 bola zavedená súkromná autobusová doprava do Zvolena, od roku 1952 túto službu zabezpečoval podnik ČSAD. Miestne JRD bolo založené v roku 1957, v roku 1971 sa zlúčilo s družstvom v Sliači. Postupne boli vybudované poštový úrad, dom smútku, kultúrny dom, obchodný dom, hotel i salaš, pribudol vodovod i bezprašné cesty. V 70. rokoch sa začal budovať autokemping a plynovod, otvorená bola detská kúpeľná liečebňa a nová materská škola a rozbehla sa výstavba Národného rehabilitačného centra. V roku 1991 bola dokončená budova základnej školy, dokončený bol vodojem, zrekonštruované boli komunikácie a rozbehla sa výstavba kostola. V roku 1998 bolo zrevitalizované centrum obce, kde vzniklo menšie námestie s oddychovou zónou, tržnicou, zastávkou a informačnými tabuľami. Súčasná Kováčová je známym kúpeľným miestom, modernou obcou a vyhľadávanou rekreačnou lokalitou. Nachádza sa tu kemping, celoročne otvorený akvapark, kúpele, Špecializovaný liečebný ústav Marína a Národné rehabilitačné centrum. Služby zlepšili už spomínané vybudované malé trhovisko, autobusová čakáreň, novinový stánok, informačné tabule, ale aj futbalová tribúna, parkovisko, či privátne ubytovacie a stravovacie zariadenia. Obec je tak príťažlivá pre individuálnu bytovú výstavbu, výstavbu podnikových a súkromných chát a rekreačných zariadení.


Kováčová (okres Zvolen)

Context: Školstvo Prvá „škola“ v obci bola založená v roku 1837, kedy deti v nej učil roľník Trebuľa. Nebola to teda škola v pravom slova zmysle a išlo skôr o vyučovanie. Koncom 19. storočia sa vyučovalo maďarsky a v roku 1907 si obyvatelia postavili novú budovu školy. Po vzniku ČSR už v školách vyučovali učitelia a v 50. rokoch 20. storočia v obci fungovala dvojtriedka. Časom sa zmenila na I. stupeň a v kultúrnom dome pribudla materská škola. Od roku 2002 sa obe zariadenia zlúčili a vznikla Základná škola s materskou školou Kováčová, kde sú vzdelávané deti v predškolskom veku a na I. stupni ZŠ.


Kováčová (okres Zvolen)

Context: Služby  ubytovanie (priváty, hotel, chaty) stravovanie kúpeľníctvo (kúpele, Liečebný ústav Marína, NRC) bývalý kemping Kováčová Holiday park


Kúpele Sliač

Context: Introduction  Kúpeľný dom Kúpele Sliač sú termálne kúpele lokalizované v meste Sliač vo Zvolenskej doline, na oboch brehoch rieky Hron. Nachádzajú sa medzi dvoma mestami: Banskou Bystricou a Zvolenom, v nadmorskej výške 373 metrov nad morom. Sliač obklopuje Slovenské rudohorie, Kremnické a Štiavnické vrchy. Mesto sa rozprestiera pri rieke Hron, kúpele Sliač sú na ľavom brehu, obklopené listnatým lesom. Hotel Palace