Šurianky

Context: Fyzickogeografická charakteristika  Litogeografická charakteristika Územie obce Šurianky sa z geologického hľadiska nachádza v Podunajskej panve, konkrétne na Nitrianskej pahorkatine. Tento priestor nie je po geologickej stránke veľmi rôznorodý. Tvorí ju iba geologické podložie kvartéru. Oblasť je charakteristická fluviálnymi, deluválnymi a eolickými sedimentmi, čo znamená, že z hľadiska horninového podložia tu prevládajú spraše a sprašové hliny, hrubozrnné piesky, piesčité štrky až štrky. Morfogeografická charakteristika Celé územie obce Šurianky sa nachádza v Podunajskej pahorkatine v podcelku Nitrianska pahorkatina, konkrétne v časti Bojnianska pahorkatina. + Geomorfologické jednotky na území obce Šurianky sústava Alpsko-himalajská podsústava Panónska panva provincia Západo-panónska panva subprovincia Malá dunajská kotlina oblasť Podunajská nížina celok Podunajská pahorkatina podcelok Nitrianska pahorkatina časť Bojnianska pahorkatina Súčasný stav reliéfu nadväzuje na vývoj v období kvartéru. Bojnianska pahorkatina je charakteristická mierne modelovaným reliéfom, vytvoreným prítokmi rieky Nitra (Radošinka, Perkovský potok). Územie Šurianok je charakteristické dolinou, ktorú vymodeloval Perkovský potok, v smere sever – juh. Prevýšenie od najnižšie položeného miesta v obci, ktoré sa nachádza v koryte potoka na hraniciach s obcou Zbehy (približne ), po najvyšší bod – vrch Hložín () je 86 m. Klímageografická charakteristika Celé Slovensko leží uprostred mierneho pásma severnej pologule, ktoré je typické výraznou premenlivosťou a nestálosťou počasia. Územie obce sa v rámci členenia Slovenska na klimatické oblasti nachádza v teplej oblasti. Spadá do okrsku, ktorý je charakterizovaný ako teplý, suchý s miernou zimou. Priemerné teploty sa v obci pohybujú okolo 10°C. Najteplejším mesiacom je júl, najchladnejším, mesiac január. V priemere spadne v území obce približne 530 mm zrážok ročne, pričom najdaždivejším mesiacom je na základe dlhodobých meraní mesiac jún, najmenej zrážok spadne počas februára. Hydrogeografická charakteristika Územím obce Šurianky preteká len Perkovský potok. Ten na územie obce Šurianky priteká od severu. Ďalej je vedený popri poľnohospodárskych pozemkoch a obecných hájoch. Následne, zhruba po 300 metroch vteká do intravilánu obce, preteká jeho centrálnou časťou, južným smerom. Tečie popri súkromných parcelách Hornej a Dolnej Domoviny. Južne od intravilánu Šurianok priberá bezmenný prítok, ktorý pramení v údolí pod vrchom Hložín, v háji nazývanom Starý Majer , preteká západne od intravilánu osady Perkovce a na dolnom toku preteká územiami obcí Čakajovce a Zbehy, kde sa v nadmorskej výške približne vlieva do potoka Radošinka a tvorí tak jej posledný významný ľavostranný prítok. Pedogeografická charakteristika Pôdy obce Šurianky. Legenda v popise obrázka po rozkliknutí. Celková výmera obce je 1 040 ha. Z celkovej rozlohy sa na poľnohospodárske účely využíva až 94,37% plochy. Zastavaných je 4,54% z celkovej plochy. Z poľnohospodárskej plochy najväčšie zastúpenie má orná pôda (98%). Najmenej je trvalých trávnych porastov. Na území obce sa vyskytujú štyri pôdne typy: regozeme, hnedozeme, čiernice, gleje. Z pôdnych typov na území obce prevládajú regozeme. V obci vznikli na miestach, kde boli eróziou úplne odstránené pôvodné hnedozeme. Hnedozeme sa v Šuriankch vyskytujú v nadmorských výškach okolo vo východnej časti obce. Vznikli hlavne na sprašiach pôvodne pod listnatými lesmi. Čiernice vznikli na fluviálnych sedimentoch v širších nivách vodného toku, ktoré neboli rušené záplavami a kde spodná voda nemá veľké výkyvy. Tieto pôdne typy sú v obci využívané pre poľnohospodárske účely. V obci sa na týchto pôdach nachádzajú aj menšie háje prevažne s agátovým ( Robinia pseudoacacia ) a topoľovým ( Populus ) porastom. Popri potoku v centrálnej časti obce sa vyskytuje aj pôdny typ - glej. Gleje sa nachádzajú na fluviálnych sedimentoch, najčastejšie v terénnych depresiách nivy. Rastie tu vlhkomilná vegetácia, z drevín najmä jelša ( Alnus ), breza ( Betula ), vŕba ( Salix ) a topoľ ( Populus ). Z hľadiska pôdnych druhov sa v obci vyskytujú bezskeletnaté hlinité a ílovitohlinité pôdy. Biogeografická charakteristika Fytogeografické začlenenie územia Územie obce Šurianky sa nachádza v dubovej zóne, konkrétne v Pahorkatinnej oblasti nížinnej podzóny. Dubová zóna je charakteristická prevládajúcim typom drevín dub zimný ( Quercus petraea ) a dub letný ( Quercus robur ). V minulosti sa v území vyskytovali dobovo-hrabové lesy panónske, v najvyšších polohách vo východnej časti obce dubovo-cerové lesy, popri vodnom toku lužné lesy nížinné. V súčasnosti je celé územie obce charakteristické využívaním pôdy na poľnohospodárske účely. Vyskytujú sa tu však lesy, medze alebo aleje popri poľných cestách. Tu prevládajú duby ( Quercus ), agát biely ( Robinia pseudoacacia ), prípadne porasty čerešní ( Cerasus ), popri potoku vŕby ( Salix ), topole ( Populus ) a jelše ( Alnus ). V intraviláne obce sa nachádza chránený areál Šuriansky park s drevinami ako jaseň štíhly ( Fraxinus excelsior ), javor mliečny ( Acer platanoides ), breza previsnutá ( Betula pendula ), pagaštan konský ( Aesculus hippocastanum ), lipa malolistá ( Tilia cordata ) a orech kráľovský ( Juglans regia ). Zoogeografická charakteristika Srnec lesný na poli za obcou Značné zastúpenie na území obce majú tri živočíšne spoločenstvá: spoločenstvo polí a lúk, spoločenstvo vôd, močiarov a brehov, živočíšne spoločenstvá ľudských sídlisk, no nakoľko v tesnej blízkosti hraníc obce, v katastroch susedných obcí sa nachádza niekoľko hektárov lesov a hájov, možno sledovať v obci aj druhy typické pre spoločenstvo listnatého lesa. Typickými zástupcami sú vtáky a bylinožravé hlodavce: jarabica poľná ( Perdix perdix ), bažant poľovný ( Phasianus colchicus ), zajac poľný ( Lepus europaeus ). Najčastejšími druhmi brehov potoka sú žaby kunky ( Bombina ), skokany ( Rana ), plazy - užovka obojková ( Natrix natrix ), vtáky - potápka chochlatá ( Podiceps cristatus ), kačica divá ( Anas platyrhynchos ) a cicavcov - hryzec vodný ( Arvicola terrestris ), ondatra pižmová ( Ondatra zibethica ). Veľké rozšírenie majú aj živočíchy naviazané na ľudské obydlia: myš domová ( Mus musculus ), potkan hnedý ( Rattus norvegicus ), vrabec domový ( Passer domesticus ), hrdlička záhadná ( Streptopelia decaocto ), lastovička domová ( Hirundo rustica ), sýkorka veľká ( Parus major ). Spoločenstvá listnatých lesov sú reprezentované zástupcami ako líška hrdzavá ( Vulpes vulpes ) alebo srnec lesný ( Capreolus capreolus ) a kuna lesná ( Martex martex ) alebo diviak lesný ( Sus scrofa ).


Sušany

Context: Introduction  Sušany sú obec na Slovensku v okrese Poltár.


Kostolná pri Dunaji

Context: Dejiny Najstaršia písomná zmienka pochádza z roku 1332, hoci sa v obci nachádza kostol sv. Panny Márie z 13. storočia. Miestny cirkevný zbor sa pripadol k reformácii v r. 1643, ale už v r. 1674 bol rekatolizovaný. Dedina spadala pod pálfyovské panstvo a vyvíjala sa ako poddanská obec. Dlho ju tvorili dve osady – severnejší Hasvár (Egyházfa) a južnejší Malý Šúr (Pénteksúr). V Hasvári (názov je od vodený od nemeckého názvu Gaswar) sa nachádzal aj kostol, kým v Malom Šúri sa nachádzal len trojičný stĺp. V roku 1910 mal Hasvár 316, Malý Šúr 161 obyvateľov prevažne maďarskej národnosti. V r. 1919 – 20 sa stali súčasťou Československa, po Viedenskej arbitráži v r. 1938 pripadli hortyovskému Maďarsku. Keďže dediny ležali v tesnej blízkosti, boli v r.1943 zlúčené pod spoločným názvom Egyházfa. Po r.1945 sa používal názov Hasvár, ale tento názov pomenúval len časť obce a navyše je nemeckého pôvodu, preto sa od r. 1948 používa nový názov Kostolná pri Dunaji. Napriek spojeniu sa Malý Šúr stavebne dodnes nespojil s Kostolnou (Hasvárom) a oddeľuje ho úzky pás poľa.


Tesáre

Context: Poloha Tesáre sú obec na Slovensku v okrese Topoľčany, v Nitrianskom kraji. Obec leží v severozápadnej časti Nitrianskej sprašovej pahorkatiny pri juhovýchodnom úpätí Považského Inovca na hornom toku Zľavského potoka.


Zemianske Sady

Context: Polohopis Zemianske Sady patria do Trnavského kraja, nachádzajú sa v severnej časti okresu Galanta. Poloha obce je 15 km od Serede asi 14 km od Hlohovca. Približne rovnakú vzdialenosť má do Galanty, Trnavy aj Nitry ( 25 - 30 km ).


Záhorce

Context: Polohopis Záhorce ležia vo východnej časti Ipeľskej kotliny v doline Krtíša na pravom brehu rieky Ipeľ. V súčasnosti obec Záhorce zahrňuje do svojho územného členenia aj dve bývalé samostatné obce Selešťany a Podlužany.


Tureň

Context: Dejiny Prvýkrát sa obec spomína v roku 1252, v darovacej listine kráľa Belu IV. V roku 1326 sa dostala do majetku Bratislavskej kapituly. Obec má svoj erb, ktorý bol vyhotovený na základe pečatidla z roku 1740. Na erbe v červenom štíte nad zelenou, trávnatými trsmi porastenou pažiťou je strieborné črieslo a lemeš. Počas celej existencie obce boli jej obyvatelia poľnohospodári, preto je logické, že symboly poľnohospodárstva zobrazili aj vo svojej obecnej pečati. Rímskokatolícky kostol bol postavený v roku 1833, vtedy to bola malá kaplnka. V roku 1955 ju rozšírili do dnešnej podoby. V obci sú dva cintoríny, nakoľko obe obce (Tureň a Zonc) mali svoj vlastný cintorín. Zvonicu postavili v roku 1883. Ďalšími stavbami sú: základná škola postavená na začiatku 20. storočia. Vyučovanie sa začalo v roku 1926. Dovtedy deti chodili do školy do susedného mesta Senec. Budova materskej školy bola dokončená v roku 1984. Najdôležitejšie stavby, ako most, školu, zvonicu a kostol boli postavené na spoločnej hranici, aby patrili obom obciam. V obci nie je okrem zvonice žiadna historická pamiatka. Kedysi tu vraj bol kaštieľ s rybníkom, ale niet po nich už ani stopy a žiadne dokumenty sa o ňom nenašli. Verejný vodovod bol dokončený v roku 1986, plynofikácia prebehla v roku 1998.


Nové Sady (okres Nitra)

Context: Geografická charakteristika Nové Sady ležia na západnom Slovensku, v severozápadnej časti Nitrianskeho kraja. Obec sa rozkladá po obidvoch stranách potoka Radošinka, na jeho strednom toku, medzi krajským mestom Nitra, Hlohovcom, Piešťanmi a Topoľčanmi v jednom z početných údolí, ktoré sa tiahnu severojužným smerom približne od Topoľčian po Hlohovec. Na severozápade nad Radošinou sa nachádza Považský Inovec, juhovýchodne pohorie Tribeč a Zobor. Územie obce má rozlohu 1 747 ha. V horninovej skladbe územia obce dominujú úrodné spraše a sprašové hliny ležiace na starších horninách. Tie spolu s nížinno-pahorkatinným reliéfom a teplou, mierne suchou klímou predurčili využitie zeme na intenzívnu poľnohospodársku výrobu. Tá je zameraná najmä na chov dobytka a ošípaných, pestovanie obilnín a cukrovej repy. Tradičnými kultúrami boli vinič a konope, rozšírené ešte v počiatkoch spoločného hospodárenia v polovici minulého storočia.


Biele hory

Context: Chránené územia Takmer celá táto časť Malých Karpát je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty, vyňatá je len menšia juhozápadná časť v okolí Sološnice. Osobitne chránenými územiami sú národná prírodná rezervácia Roštún a Záruby, prírodná rezervácia Vysoká, Klokoč, Čierna skala a Skalné okno a prírodná pamiatka Deravá skala a Čertov žľab.


Viničné

Context: Miestne časti Po 1. svetovej vojne bola obec rozdelená na tri miestne časti: od kostola smerom k Pezinku: Domovina stredná časť obce: Dedina od Notárskeho úradu smerom do Senca: Balkán


Košarovce

Context: Introduction  Košarovce sú obec na Slovensku v okrese Humenné, v Prešovskom kraji.


Šahy (historický okres)

Context: Administratívne členenie  Do okresu Šahy v roku 1919 patrili obce : Demändice (tiež Demanová) Dvorníky, časť obce Hontianske Tesáre Ďudince Hidvég Hokovce (tiež Hochovce) Hrkovce Chorváty (tiež Horváty), časť obce Tupá Lišov Maďarovce, časť obce Santovka Medovarce Merovce (časť mesta Dudince) Kostolné Moravce, časť obce Hontianske Moravce Opatové Moravce (tiež Čierne Moravce), časť obce Hontianske Moravce Pereslany, časť mesta Šahy Plášťovce Dolné Rikynčice Horné Rikynčice Santov Sazdice Dolné Semerovce Horné Semerovce Slatina Súdovce Ipolské Šiahy Dolné Šipice Horné Šipice Šudince (tiež Sudince) Dolné Terany Horné Terany Tesáre (tiež Tesáry) Tešmák Tompa Dolné Túrovce Horné Túrovce Stredné Túrovce Viška (tiež Viškovce) Uvedené sú dobové názvy obcí.


Dolné Orešany

Context: Pozri aj  Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Dolné Orešany


Hrubý Šúr

Context: Introduction  Hrubý Šúr (v období 19201927 Šúr , ) je obec na Slovensku v okrese Senec. Hrubý Šúr leží v prostredí Podunajskej nížiny, východne od Bratislavy a južne od okresného mesta Senec. Obec sa rozprestiera na nízkom priečnom vale Malého Dunaja v nadmorskej výške medzi Čiernou vodou a Malým Dunajom, na štátnej ceste druhej triedy SenecŠamorín a na rozhraní okresov Galanta, Senec a Dunajská Streda. Katastrálne územie obce s rozlohou tvorí lužná rovina a lužné pôdy miestami so štrkovým a pieskovým podkladom. Venuje sa tu pestovaniu poľnohospodárskych plodín, tak zeleniny, ako aj ovocia. V okolí obce, najmä pri Malom Dunaji a jeho ramene, sú lesy, kde žije divá zver, hlavne srnky, bažanty, zajace, divé kačice. Archeologické nálezy v katastrálnom území a okolitých lokalitách dokazujú prítomnosť človeka už od mladšej kamennej doby. Priamy doklad o osídlení chotára obce pochádza zo 7. storočia. Pri hlbokej orbe v lokalite Csandal boli roku 1952 objavené ľudské kosti a rôzne dobové zbrane. Ďalšou lokalitou je Kerektó, kde sa našlo pohrebisko z 8.11. storočia. V obci je rímskokatolícka kaplnka Najsvätejšej Trojice z roku 1970.


Šarovce

Context: Azda najvýraznejšie stopy tu zanechal ľud tzv. maďarovskej kultúry, jednej z najvýznamnejších civilizácií domáceho prostredia tých čias (asi 1700 - 1500 pred Kr.) Na počiatku strednej doby bronzovej prispeli k zmenám kultúrneho výrazu cudzie vplyvy z Potisia a z dolného Dunaja. K pamiatkam tých čias patria dve bronzové dýky nájdené v kultúrnych jamách. Mladšia doba bronzová (prvá pol. 12. stor. pred Kr.) je spätá s čakanskou kultúrou (nazvanou podľa náleziska mohyly vojenského náčelníka v Čake). Medzi pamiatkami vyniká bohatý súbor keramiky zámerne uložený v jame na sídlisku. Dobu bronzovú uzatvára velatická kultúra(12. - 11. stor. pred Kr.) V staršej dobe železnej (od konca 9. do polovice 5. storočia pred Kr.) došlo k dočasnému úbytku osídlenia. Ani vtedy však kataster obce Šarovce nezostal bez života. Po slabších stopách kalendeberskej kultúry tu okolo polovice 6. storočia pred Kr., alebo krátko potom vznikla menšia osada. V jej materiálnom odkaze vidno vplyv lesostepy východnej Európy.


Rapovce

Context: Dejiny V chotári obce sa našli archeologické nálezy z bronzovej doby, nížinné sídlisko, ako aj bohatý stredoveký materiál, hlavne keramika zo sivého a bieleho materiálu. Prvá písomná zmienka o obci (Rop) je z roku 1299. Na konci 16. storočia ju Turci vypálili a obnovená bola až v 17. storočí. Obec bola v minulosti aj napriek vybudovaniu ochranného valu okolo rieky Ipeľ niekoľkokrát zaplavená.


Ražňany

Context: Dejiny Prvá písomná zmienka o usadlosti je z roku 1248, kedy sa spomína ako súčasť panstva hradu Šariš. Pravdepodobne z dvoch usadlostí Nyars a Ardo vznikla postupne obec Ňaršany (1427 Nyars a Ardo – dve usadlosti, 1428 Ardo-Nyars, 1466 Nyarsardo, 1773 Narssany, 1920 Ňaršany, 1948 Ražňany).


Uzovský Šalgov

Context: Dejiny Osídlenie okolia obce potvrdzujú nálezy z praveku na blízkom vrchu Várheď (), ležiaceho južne od intravilánu Uzovského Šalgova. Hradisko ležalo na oválnej plošine a stopy osídlenia ľudom kultúry s východnou lineárnou keramikou siahajú do mladšej doby kamennej (6000 – 3300 pred n. l.). Nasledovalo osídlenie ľudu bukovohorskej kultúry (okolo 5000 pred n. l.), po ktorom sa na južnom svahu zachovali dve sídliskové terasy. Vzhľadom na rozšírenie osídlenia v širšom okolí v danom období je predpoklad, že výšinná poloha slúžila ako útočiskové a obranné hradisko pre okolité osady. Ďalšie osídlenie v danej lokalite bolo potvrdené počas eneolitu (neskorá kamenná doba, 3300 – 1900 pred n. l.), kedy na hradisku pobýval ľud badenskej kultúry. Intenzívne bolo osídlenie v mladšej a neskorej dobe bronzovej (1200 – 700 pred n. l.), následne i v staršej dobe železnej (halštatská doba; 700 – 400 pred n. l.), počas ktorej tu bola vybudovaná mohutná priekopa na spodnej južnej terase. Z rímskej doby (0 – 400 n. l.) pochádza významné nálezisko v polohe Nad Imunou, ležiace medzi obcami Ostrovany a Medzany, ktoré bolo v tom čase remeselníckym a politickým centrom širšej oblasti. Dokazujú to nálezy kniežacích hrobov v Ostrovanoch, potvrdzujúce hospodársku prosperitu celej oblasti. Daná lokalita bola obývaná i v neskoršom období (Sťahovanie národov, 4. – 5. stor.), no už v 8. a 9. storočí sa v oblasti vyskytujú sídliskové nálezy Slovanov. Najstaršia zachovaná písomná zmienka o Uzovskom Šalgove pochádza z listiny kráľa Karola Róberta, ktorý v roku 1323 konfirmoval darovaciu listinu z roku 1315. Pôvodne kráľovský majetok patril od roku 1315 zemanom Tekulovcom a už v tom čase zrejme existovala dedina Šalgov. V danej listine z roku 1323 sa Šalgov spomína pod názvom Slovenská Ves, čo dokazuje slovenské osídlenie. Už v 14. storočí tu stál drevený kostol, pričom v roku 1372 bolo v Šalgove 27 sedliackych domácností, čo obec radí medzi stredne veľké sídla tej doby. V 16. storočí sa novými majiteľmi Šalgova stali zemania Uzovci, podľa ktorých sa od 17. storočia obec aj nazýva. V roku 1600 bolo v obci 14 obývaných poddanských domov, no tiež kostol, fara a zrejme aj škola. Približne v roku 1610 bol dokončený renesančný murovaný kostol, obohnaný vysokým obranným múrom. Okolo roku 1743 bol zbarokizovaný. Obec mala v roku 1787 približne 200 obyvateľov, žijúcich v 34 domoch. V 19. storočí sa novými majiteľmi obce stali Semseyovci a neskôr Péchyovci, ktorým patrila veľká časť pôdy a lesov až do roku 1945. Počas sčítania ľudí mal Uzovský Šalgov v roku 1828 celkom 49 domov a 390 obyvateľov, prevažne roľníkov. V polovici 19. stor. bol na starších základoch vybudovaný neskoroklasicistický kaštieľ rodiny Péchyovcov a sýpka. V okolí sídla vznikol park, kde je dodnes vzácny exemplár Sekvojovca mamutieho. Gróf priniesol v roku 1896 do Šalgova štepy ovocných stromov, vybudoval ovocnú škôlku a bol vysadený ovocný sad. Práve pestovanie ovocia sa časom stalo dôležitým zdrojom obživy miestnych obyvateľov. Počas formovania Prvej česko-slovenskej republiky bolo východné Slovensko miestom častých nepokojov a počas jedných vznikol v júni 1919 v obci rozsiahly požiar. V roku 1921 v obci žilo 292 obyvateľov v 52 domoch. Úradný názov obce sa od roku 1920 používal v tvare "Šalgov", od roku 1927 už "Uzovský Šalgov". Obyvatelia sa živili poľnohospodárstvom, ovocinárstvom, chovom dobytka a sezónne prácou v lesoch. Škola bola v obci zriadená v roku 1926, o rok neskôr bola postavená budova ľudovej školy, ktorá sa dodnes využíva na školské účely. V rokoch 1933 a 1934 dal statkár Péchy na potoku Šalgovec vybudovať sústavu 11 rybníkov. Po II svetovej vojne bola v prízemí znárodneného kaštieľa zriadená úradovňa MNV, miestne JRD bolo založené v auguste 1952, po rozpustení o rok neskôr, opätovne založené vo februári 1959. V novembri 1963 vznikla jednotriedna Materská škola pre 30 detí. Po roku 1989 utlmilo činnosť JRD, ktoré neskôr úplne zaniklo a mnoho obyvateľov prišlo o prácu. Reštitúciou sa obyvateľom vrátila časť poľnohospodárskej pôdy, rovnako sa do súkromného vlastníctva Péchyovcov dostala časť lesa. Tak ako v iných obciach, aj tu sa objavili podnikateľské subjekty, pričom najväčší zamestnávateľ je krajčírska firma a dve stolárske dielne. Po roku 2002 sa zrealizovala plynofikácia obce.


Silická Brezová

Context: Dejiny Archeologické nálezy objavené v chotári obce svedčia o osídlení tohto územia už v neolite. Po dobe halštatskej sa osídlenie prerušilo až do stredoveku. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1399, čo však neznamená, že pôvod obce sa hlási až na koniec 14. storočia. Pôvodným vlastníkom obce bol István Szalonnai, po ňom Bebekovci, od 17.storočia Andrássyovci a Eszterházyovci. Od roku 1938 do roku 1945 obec patrila Maďarsku. Obyvatelia sa živili poľnohospodárstvom a chovom dobytka. Baňa na olovo nedosiahla očakávaný úspech, pre obec užitočnejšia bola ťažba červeného mramoru.


Šúrovce

Context: Polohopis  Časti obce Obec vznikla spojením pôvodných obcí Veľké Šúrovce, Valtov Šúr, Varov Šúr a Zemianske Šúrovce. Názvy častí Valtov Šúr a Varov Šúr sa neoficiálne používajú dodnes. Vodné toky Približne 1 km na východ od obce preteká rieka Váh.


Malý Šariš

Context: Geologická poloha Obec Malý Šariš leží v Šarišskej vrchovine, v doline Šarišského potoka. Stred obce má nadmorskú výšku 280 metrov nad morom. Povrch územia tvorí centrálno-karpatský flyš s hnedozemnými pôdami. História obce Územie obce ľudia obývali už v neskorej dobe kamennej a na začiatku doby bronzovej. Svedčia o tom nálezy (aj keď sa žiada priznať, že len ojedinelé) – a to mohyly východoslovenskej mohylovej kultúry. Ľud tejto kultúry, zaoberajúci sa pastierstvom, bol pravdepodobne bez stáleho sídla. Pastieri sa so svojimi stádami pohybovali po tiahlych hrebeňoch pozdĺž východoslovenských riek, kde aj stavali svojim mŕtvym mohyly. Pri odvodzovaní názvu dediny pramene nie sú jednotné. V uhorských písomnostiach z 13. – 14. storočia sa názov Šariš vyskytuje striedavo pod názvami Saros a Sarus. Obidva názvy sú pravdepodobne úpravami staršieho slovanského názvu Šariš – vyskytujúceho sa v listine poľského pôvodu – Sarus ako jeho latinizovaný tvar, Saros maďarizovaný tvar (v zmysle blatný). Tejto obci dal meno najmä „materský“ Veľký Šariš. Predpokladá sa, že s pribúdaním obyvateľstva v podhradí a rozširovaním obhospodarovanej pôdy vzniklo nové sídlisko s rozlišujúcim prívlastkom Malý, ktorý je uvádzaný v maďarčine, nemčine, latinčine alebo v slovenčine: (r. 1248 Kis Sarus, r. 1465 Kyssaros, r. 1600 Kys Saaros, r. 1773 Mali Sariss, r. 1850 Klein – Scharosch, r. 1869 Kis – Sáros, od r. 1921 Malý Šariš). Šport Futbalový klub Šľachtiteľ Malý Šariš (FK MŠ) Hospodárstvo , infraštruktúra a práce Výskumno - šľachtiteľská stanica Malý Šariš Logistické Centrum Malý Šariš Mäsovýroba Šagat MED-ART S.R.O Agrolent S.R.O OÚ Materská škola


Sobranecká rovina

Context: Osídlenie Rovinaté územie patrí medzi stredne husto osídlené oblasti a okrem mesta Sobrance v strednej časti sa tu nachádzajú najmä menšie obce.


Camp Nou

Context: Dátum slávnostného otvorenia štadiónu bol 24. september 1957. Pre túto udalosť bol zostavený špeciálny výbor, ktorého úlohou bolo zorganizovať slávnostný ceremoniál. Výbor pozostával z dvoch zodpovedných ľudí, Aleixa Buxeresa (vzťahy s verejnosťou) a Nicolau Casausa (organizácia). Člen Kráľovskej španielskej akadémie José María de Cossío v mestskej sieni, Salón de las Crónicas, v sobotu 21. septembra formálne otvoril slávnosti pri príležitosti otvorenia nového štadióna. Počas tohto víkendu sa odohralo niekoľko medzinárodných zápasov na štadióne Les Corts a na Palacio Municipal de Deportes za účasti mnohých športových klubov. Tieto dni vošli do histórie klubu a pri tejto príležitosti bola skomponovaná nová hymna klubu, ktorej slová napísal Josep Badia na hudbu Adolfa Cabané.


Bramall Lane

Context: Tribúny Štadión je od roku 1994 podľa Taylorovej správy zrekonštruovaný tak, že všetky miesta sú na sedenie. Pozostáva zo štyroch tribún a dvoch rohových výplňových sekcií v severovýchodnom a juhozápadnom rohu. Tribúny na tomto štadióne sú: Bramall Lane Stand The Tony Currie Stand The Kop Stand John Street Stand


Vodné pólo na Panamerických hrách 1979

Context: Plavecký štadión Štadión, ktorý sa začal plánovať už od roku 1938, bol otvorený v roku 1966 pri príležitosti organizovania Stredoamerických a karibských hier 1966. Jeho cena bola takmer 1 milión $. Pre účely Panamerických hier 1979 musel prejsť rekonštrukciou, ktorá stála 3,8 milióna $, pričom kapacita tribún vzrástla na 10 000 miest. V roku 1992 bol kvôli zlému naprojektovaniu, zlému umiestneniu, administratívnym problémom a zlej údržbe zatvorený a v roku 1997 riadenou implóziu zničený. San Juan Piscina Olimpica del Escambrón Kapacita: 10 000 Otvorená: 1966


Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 2013

Context: Arény Pasay Manila Mall of Asia Arena Ninoy Aquino Stadium 240px 240px Kapacita: 20 000 Kapacita: 6 000 Otvorený: 2012 Otvorený: 1989


Majstrovstvá sveta v ragby mužov 1987

Context: Štadióny Auckland Wellington Christchurch Dunedin Rotorua Napier Eden Park Athletic Park Lancaster Park Carisbrook International Stadium McLean Park 125px 125px 125px 125px 125px 125px Kapacita: 45 472 Kapacita: 39 000 Kapacita: 36 500 Kapacita: 35 000 Kapacita: 35 000 Kapacita: 30 000 Otvorený: 1900 Otvorený: Otvorený: 1881 Otvorený: 1883 Otvorený: 1911 Otvorený: 1911 Hamilton Invercagill Palmerston North Brisbane Sydney Rugby Park Rugby Park Stadium Showgrounds Oval Ballymore Stadium Concord Oval 125px 125px 125px 125px Kapacita: 30 000 Kapacita: 17 000 Kapacita: 20 000 Kapacita: 24 000 Kapacita: 20 000 Otvorený: 1925 Otvorený: 1886 Otvorený: Otvorený: 1966 Otvorený: 1985


Softbal na Panamerických hrách 1979

Context: Štadióny Guaynabo Parque Summit Hills Parque Villa Nevarez Kapacita: 2 000 Kapacita: 2 000 Otvorený: ? Otvorený: ?


Stade Geoffroy-Guichard

Context: Kapacita štadióna Štadión bol postavený v roku 1931 z kapacitou 35 616 divákov. Štadión bol postavený na anglický štýl so štyrmi tribúnami: Charles Paret : 8 541 miest Jean Snella : 8 767 miest Pierre Faurand : 7 993 miest z toho 1 200 V.I.P. miest Henri Point : 10 315 miest, z toho 1 200 pre hostí Štadión bol dvakrát renovovaný. Prvýkrát v roku 1984 kvôli Ligy majstrov a v roku 1998 kvôli Majstrovstvám sveta vo futbale. Rozširovanie štadiónu: 1 800 (1931) 5 000 (1935) 15 000 (1938) 25 000 (1957) 39 570 (1968) 48 274 (1984) 35 616 (1998) 42 000 (2015)


Majstrovstvá sveta v hokejbale 2013

Context: Štadióny  St. John’s Jack Byrne Arena Mount Pearl Glacier Kapacita: 1 000 Kapacita: 1 004 Otvorený: 2008 Otvorený:


Nelson Mandela Bay Stadium

Context: Introduction  Nelson Mandela Bay Stadium je jedným z futbalových štadiónov v Južnej Afrike, na ktorom sa hrali Majstrovstvá sveta vo futbale 2010. Štadión bol špeciálne vybudovaný pre tieto Majstrovstvá sveta. Jeho pýchou je strešná konštrukcia a nádherný výhľad na jazero North End. Na štadióne sa hrali zápasy v skupine a osemfinále, jedno štvrťfinálové stretnutie a 10. júla 2010 zápas o tretie miesto medzi Uruguajom a Nemeckom.


FC Barcelona

Context: Štadión Camp Nou, rok 2005 Domovským štadiónom Futbol Club Barcelona je Camp Nou. Bol vybudovaný klubom, slávnostne otvorený dňa 24. septembra 1957 a má kapacitu 99,786 miest, všetkých na sedenie. Rozloha hracej plochy je 105x68 metrov a patri medzi najväčšie v európe. Európskou futbalovou asociáciou (UEFA) je zaradený do kategórie päťhviezdičkových štadiónov, čo umožňuje, aby sa na ňom organizovali zápasy finále Ligy majstrov UEFA, Superpohára UEFA a finále Pohára UEFA. Súčasťou štadióna Camp Nou je aj múzeum FC Barcelona. Rezervné tímy FC Barcelona hrajú svoje zápasy na Miniestadi, ktorý bol otvorený 23. septembra 1982. Miniestadi je tiež zvyčajné miesto pre klubové prezidentské voľby. Pred Camp Nou klub používal päť rôznych štadiónov. V roku 1899 to bol štadión Velódromo de la Bonanova, v rokoch 1899 a 1900 štadión Casanova, neskôr v období rokov 1901 až 1905 klub hrával svoje zápasy na štadióne Horta a od roku 1905 do roku 1909 na štadióne Muntaner, v rokoch 1909 až 1922 to bol štadión Carrer Indústria, nazývaný tiež La Escopidora a v rokoch 1922 až 1957 štadión Les Corts , ktorý bol pôvodne postavený s kapacitou 25 000 miest a v priebehu rokov rozšírený na 60 000. S týmto štadiónom je spojená etymológia slova culés , čo znamená zadky , ako sú nazývaný fanúšikovia Barcelony. Na štadióne totiž chýbali sedadlá, tak diváci sedeli na betónovom plote a ľudia prechádzajúci okolo štadióna potom videli namiesto ľudí iba zadky , culés .


Estádio do Maracanã

Context: MS vo futbale 1950 Na Majstrovstvách sveta 1950 sa tu odohralo 8 zápasov. V skupine 1 sa odohrali 2 zápasy, v skupine 2 3 zápasy, vo finálovom kole 2 zápasy a finále. Priemerne prišlo na jeden zápas 104 619 fanúšikov z celkových 836 954. Najviac v histórii štadióna prišlo až na finále 199 954 divákov, v zápase medzi domácimi Brazílčanmi a neskoršími majstrami sveta Uruguajčanmi.


Camp Nou

Context: Architektmi štadióna boli Francesc Mitjans Miró, bratranec prezidenta Miró-Sans, a Josep Soteras Mauri v spolupráci s Lorenzom García Barbónom. Viac ako o rok neskôr 11. júla 1955, klub poveril výstavbou firmu INGAR SA, ktorá odhadla projekt na 66 620 000 pesiet, s tvrdením, že za 18 mesiacov ho postaví. Cena výstavby štadióna nakoniec prevýšila pôvodný odhad a vyšplhala sa na 288 miliónov pesiet. Bola pokrytá hypotekárnym úverom (100 miliónov pesiet) a krátkodobými pôžičkami (60 miliónov pesiet). Síce to umožnilo vybudovanie nového štadióna, ale klub sa zároveň na dlhé obdobie zadĺžil.


Estádio do Maracanã

Context: Introduction  Estádio do Maracanã (ofic. Estádio Jornalista Mário Filho ) alebo známy aj pod názvom Maracanã je štadión v meste Rio de Janeiro. Je to najväčší štadión v Brazílii a 22. na svete. Bol postavený na príležitosť majstrovstiev sveta vo futbale v roku 1950. Konali sa tu aj Majstrovstvá sveta vo futbale 2014, a hlavne finále. Po postavení štadióna bola kapacita 210 000 miest, ale postupne sa kapacita znižovala na terajších 88 992 miest, z bezpečnostných dôvodov. Hrávajú tu štyri kluby: Botafogo, Flamengo, Fluminense a Vasco da Gama.


Majstrovstvá sveta vo vodnom póle 2013

Context: Plavecký štadión Barcelona Piscines Bernat Picornell 250px Kapacita: 4 500 Otvorený: 1970


Olympia

Context: Pozri aj  olympijský štadión


Estádio Municipal de Aveiro

Context: Introduction  Estádio Municipal de Aveiro je futbalový štadión v portugalskom meste Aveiro. Leží na kraji Aveira v pokojnej lokalite okolo ktorej má vyrásť športový park s viacúčelovou halou, plaveckým bazénom a golfovým rezortom. Bol postavený ako jeden zo štadiónov pre futbalové majstrovstvá Európy 2004. Štadión má kapacitu 30 498 sediacich divákov a zaujme svojim pastelovým vzhľadom ako zvonku, tak zvnútra. Štadión je domáci pre futbalový klub SC Beira-Mar. Štadión, ktorého konštrukcia sa začala stavať 6. júna roku 2001, stál celkom 62 miliónov eur.


Green Point Stadium

Context: Introduction  Green Point Stadium (doslova štadión na zelenej vyhliadke ) bol futbalový štadión v Kapskom Meste Južnej Afrike. Green Point štadión mal kapacitu 18 000 sedadiel. Využíval sa predovšetkým na futbalové zápasy, bol domovským štadiónom klubov Santos Football Club a Ajax Cape Town. Okrem toho hostil hudobné koncerty, vrátane Michaela Jacksona, U2, Metallicy, Paula Simona, Robbieho Williamsa, Coca Cola Colab Massive Mix a úvodný koncert série charitatívnych koncertov 46664, organizovanej Nelsonom Mandelom v prospech obetí AIDS. Štadión bol v roku 2007 zbúraný a pre potreby majstrovstiev sveta 2010 bol v Kapskom meste postavený Cape Town Stadium s kapacitou 70 000 divákov.


Pohár UANA vo vodnom póle 2006

Context: Štadión Rio de Janeiro Parque Aquático Júlio Delamare 190px Kapacita: 2 888 Výstavba: 1978


Bejzbal na Stredoamerických hrách 2010

Context: Štadión Panama City Estadio Rod Carew 220px Kapacita: 27 000 Otvorený: 1999


Bramall Lane

Context: Medzinárodné zápasy Bramall Lane bol pravidelne využívaný na medzinárodné zápasy pred výstavbou národného štadióna v Londýne. 14. októbra 1878 sa na Bramall Lane odohral vôbec prvý futbalový zápas na svete s umelým osvetlením za účasti viac ako 20 000 divákov. Zápas Anglicka so Škótskom 10. marca 1883 bol prvým zápasom medzi týmito dvoma krajinami mimo Londýna a Glasgowa. Bramall Lane je po Racecourse Ground vo Wrexhame druhým najstarším futbalovým štadiónom na svete, ktorý je stále schopný organizovať medzinárodné zápasy.


Majstrovstvá sveta v pozemnom hokeji mužov 2014

Context: Štadión Haag Kyocera Stadion 250px Kapacita: 15 000 Otvorený: 2007


Zoznam futbalových štadiónov v Anglicku

Context: Budúce štadióny Štadión Očakavaná kapacita Klub Notes City of Manchester Stadium (rekonštrukcia) 61,474 Manchester City V auguste 2015 bola dokončená výstavba prvých dvoch fáz rozširovania štadióna a následne boli splnené všetky bezpečnostné požiadavky na špeciálne organizovanom testovacom podujatí v auguste 2015. Južná tribúna bola rozšírená pridaním tretieho radu sedadiel a troch radov sedadiel. Na všetky tribúny boli pridané aj ďalšie miesta na sedenie, čím sa súčasná kapacita štadióna City of Manchester rozšírila na 55 097 miest. V roku 2023 sa začne záverečná fáza rozširovania, ktorá rozšíri zadnú časť druhého radu o ďalších 7 900 miest na sedenie a bude dokončená v roku 2026. Očakáva sa, že kapacita štadióna po tretej fáze presiahne 61 474 miest. Anfield (rekonštrukcia) c. 61,015 Liverpool Výstavba rozšírenia hlavnej tribúny sa začala 8. decembra 2014. Toto rozšírenie zvýšilo kapacitu štadióna na 54 074. V súčasnosti sa realizuje rozšírenie Anfield Road Stand, čím by sa veľkosť štadióna zvýšila na približne 61 015. Stamford Bridge (rekonštrukcia) c. 60,000 Chelsea 30. júna 2015 Chelsea predstavila plány na rozšírenie štadióna na 60 000 miest. Výstava, ktorá sa konala na Stamford Bridge, pre miestnych obyvateľov, podniky, držiteľov permanentiek a členov poskytla fanúšikom Chelsea pohľad na plány na prestavaný štadión s kapacitou 60 000 divákov. Villa Park (rekonštrukcia) c. 55,000 Aston Villa Prvá fáza 10-ročného projektu prestavby Villa Parku zahŕňa plány na prestavbu Severnej tribúny, ktorá sa začne na konci sezóny 2022-23. Pri výstavbe by sa zbúrala Severná tribúna s kapacitou 7 000 miest a postavila by sa nová tribúna s kapacitou 15 000: za ňou by bol postavený hotel, múzeum a obchod. Tým by sa kapacita Villa Parku zvýšila na približne 55 000. Everton Stadium c. 52,888 Everton Dňa 24. marca 2017 Everton oznámil, že súhlasil s kúpou pozemku v Bramley-Moore Dock vo Vauxhall v Liverpoole s úmyslom postaviť nový štadión v hodnote viac ako 300 miliónov libier. City Ground (rekonštrukcia) c. 38,000 Nottingham Forest Dňa 28. februára 2019 klub potvrdil predĺžený prenájom na Mestskom pozemku. Tento predĺžený prenájom znamená, že klub bol teraz schopný pokračovať v plánoch prestavby City Ground a okolia. Ústredným prvkom tejto prestavby bude nahradenie súčasného stánku Peter Taylor Stand novou tribónou s kapacitou 10 000 miest a vylepšenia oblasti Trentside, tribún Brian Clough a Bridgford. Klub dúfa, že stavebné práce sa začnú na konci sezóny 2019/20. Vďaka novej, modernej a najmodernejšej štruktúre sa kapacita The City Ground stane najvyššou v East Midlands a po dokončení dosiahne 38 000. Power Court Stadium Project c. 23,000 Luton Town Navrhovaný nový štadión pre mesto Luton v oblasti Power Court v centre mesta Luton. Cieľom bolo dokončiť ho do začiatku sezóny 2020/2021. To sa ale nepodarilo. Plány na výstavbu štadióna s kapacitou 23 000 divákov boli schválené v roku 2021. Eco Park c. 5,000 Forest Green Rovers Navrhovaný nový štadión pre Forest Green Rovers v Eastingtone, Goucestershire. Navrhla ho Zaha Hadid po súťaži návrhov v roku 2016 a bude to údajne prvý drevený štadión na svete. V decembri 2019 schválilo stavebné povolenie okresné zastupiteľstvo v Stroude.


Camp Nou

Context: Camp Nou (katalánsky: „nový štadión“, hovorí sa mu tiež často Nou Camp) je futbalový štadión v španielskej Barcelone, domáci štadión klubu FC Barcelona. Bol dokončený v roku 1957 a jeho terajšia kapacita 99 354 divákov, redukovaná na 96 336 divákov počas zápasov organizovaných UEFA, ho činí najväčším futbalovým štadiónom Európy a jedenástym najväčším na svete podľa kapacity. Až do roku 2000 bol jeho názov Estadi del FC Barcelona (v preklade Štadión FC Barcelona), hlasovaním členov oficiálneho klubu fanúšikov bol však premenovaný na často používaný názov Camp Nou Camp Nou má rozmery 210x85m


Majstrovstvá sveta v pozemnom hokeji žien 2014


Dean Court

Context: Introduction  Dean Court je futbalový štadión nachádzajúci sa v štvrti Kings Park v Bournemouthe a je domovom futbalového klubu Bournemouth. Štadión má kapacitu 11 364 miest.


Copa América 2019

Context: Štadióny Dňa 14. júna 2018 oznámil podpredseda CBF Fernando Sarney, že sa bude hrať v piatich mestách: Salvádor, Rio de Janeiro, São Paulo, Belo Horizonte a Porto Alegre, v piatich mestách, na šiestich štadiónoch. Rio de Janeiro São Paulo Estádio do Maracanã Estádio do Morumbi Arena Corinthians Kapacita: 74 738 Kapacita: 67 428 Kapacitay: 49 205 200x200bod 200x200bod 200x200bod Belo Horizonte Porto Alegre Salvador Estádio Mineirão Arena do Grêmio Itaipava Arena Fonte Nova Kapacita: 58 170 Kapacita: 55 662 Kapacita: 51 900 200x200bod 200x200bod 200x200bod


Vodné pólo na Panamerických hrách 2003

Context: Plavecký štadión Santo Domingo Parque Acuático Centro Olimpico J. P. Duarte 240px Kapacita: 4 000 Otvorený: 1974


Free State Stadium

Context: Introduction  Free State Stadium (doslova: štadión slobodného štátu ) je štadión v Bloemfonteine v Južnej Afrike, na ktorom sa hrali Majstrovstvá sveta vo futbale 2010. V roku 2009 bol prebudovaný pre Pohár konfederácie, kedy USA prekvapivo porazili úradujúcich majstrov Európy - Španielov. Štadión ma kapacitu 45 000 sedadiel. V priebehu MS vo futbale sa tu plánovali hrať zápasy v skupine a osemfinálové zápasy.


Pozemný hokej na Panamerických hrách 2019

Context: Štadión Lima Campo de Hockey Kapacita: 2 000 Otvorený: 2019


Africký pohár národov 1998

Context: Štadióny + Ouagadougou Bobo-Dioulasso Stade du 4 Août Stade Municipal Stade Municipal Kapacita: 40 000 Kapacita: 30 000 Kapacita: 30 000 250px 250px


Estadio Santiago Bernabéu

Context: Introduction  Estadio Santiago Bernabéu je futbalový štadión, ktorý sa nachádza v Madride v Španielsku. Je domácim štadiónom klubu Real Madrid. Práce na výstavbe štadióna začali 22. októbra 1944. 14. decembra 1947 bol slávnostne otvorený. Od svojho otvorenia až do roku 1955 niesol názov Estadio Chamartín . Názov Estadio Santiago Bernabéu nesie od januára 1955 a svoje pomenovanie dostal podľa mena klubového prezidenta Santiaga Bernabéua. Futbalová asociácia UEFA ocenila štadión piatimi hviezdami pri príležitosti 60. výročia jeho existencie. Počas svojej existencie sa jeho kapacita viackrát menila. Najvyššiu kapacitu dosiahol v roku 1953, a to 120 000 divákov. Od tohto roku prebehlo z dôvodu modernizácie viacero rekonštrukcií štadióna. Barnabéu patrí k najprestížnejším štadiónom na svete. Trikrát sa tu odohralo finále európskeho pohára (v rokoch 1957, 1969 a 1980) a v roku 2010 sa tu odohralo finále Ligy majstrov. V roku 1964 sa tu odohral finálový zápas Majstrovstiev Európy a v roku 1982 finále Majstrovstiev sveta.


Bejzbal na Panamerických hrách 2019

Context: Štadión Lima Campo de Béisbol 250px Kapacita: 3 000 Otvorený: 2019


Stade Louis II

Context: História Prvý Stade Louis II bol postavený v roku 1939 ako domovský stánok AS Monaca. Nový štadión bol postavený v osemdesiatych rokoch 20. storočia blízko starého štadióna, ďalej od mora. Bol otvorený 11. mája 1985. Dnes má kapacitu až 18 500 čo je na 32 000 obyvateľstvo Monaka príliš veľa. Zmestí sa tu 60% obyvateľov. Pod celým ihriskom sa nachádza veľké podzemné parkovisko. Štadión je pomenovaný po Ľudovít II., kvôli tomu, že panoval pri stavaní originálu.


Coritiba Foot Ball Club

Context: Štadión  Názov : Major Antônio Couto Pereira Kapacita : 37,182 Mesto : Curitiba, Paraná


La Liga 2012/2013

Context: Tímy v sezóne 2012/2013 Tím Štadión Kapacita Athletic Bilbao San Mamés 39 750 Atlético Madrid Vicente Calderón 54 851 Barcelona Camp Nou 99 354 Real Betis Benito Villamarín 52 745 Celta Vigo Balaídos 31 800 Deportivo La Coruña Riazor 34 600 Espanyol RCDE Stadium 40 500 Getafe Coliseum Alfonso Pérez 17 700 Granada Nuevo Los Cármenes 22 524 Levante Ciutat de València 25 534 Málaga La Rosaleda Stadium 28 963 Mallorca Iberostar 23 142 Osasuna El Sadar 19 553 Rayo Vallecano Campo de Vallecas 15 489 Real Madrid Santiago Bernabéu 85 454 Real Sociedad Anoeta 32 076 Sevilla Ramón Sánchez Pizjuán 45 500 Valencia Mestalla 55 000 Valladolid José Zorrilla 26 512 Zaragoza La Romareda 34 596


Štadión San Mamés

Context: Introduction  Estadio San Mamés ( slovensky : štadión San Mamés) je futbalový štadión v Bilbau, Baskicko, Španielsko. Tento štadión je domovským stánkom Athletic Club , ktorý má prezývku Los leones de San Mamés-Bilboko leoiak ( slovensky : Levy zo San Mamés - Baskické levy). Táto prezývka je odvodená od udalosti, ktorá sa spája s kostolom San Mamés ( slovensky : Svätý Mamés) blízko, ktorého bol postavený štadión klubu. Podľa legendy bol raný kresťan, ktorý sa volal Mamés, hodený Rimanmi levom, ktoré ho odmietli zožrať. Mamés bol neskôr vyhlásený za svätého. Štadión Athletica nesie rovnaké meno ako blízky kostol, San Mamés, ale je tiež nazývaný La Catedral ( slovensky : Katedrála).


Barcelona

Context: Šport Barcelona hostila Letné olympijské hry v roku 1992 a tiež sa tu hrali aj zápasy Majstrovstiev sveta vo futbale v roku 1982. Mesto je známe aj skrz jedného z najväčších futbalových klubov v Európe FC Barcelona, päťnásobného víťaza Ligy majstrov. Ďalším prvoligovým klubom sídliacim v tomto meste je RCD Espanyol. Od roku 1953 sa tu každoročne koná tenisový turnaj Torneo Godó; ktorý je súčasťou Série ATP.


La Liga 2019/2020

Context: Tímy Tím Štadión Kapacita Alavés Mendizorrotza 19 840 Athletic Bilbao San Mamés 53 000 Atlético Madrid Wanda Metropolitano 68 000 Barcelona Camp Nou 99 354 Celta Vigo Abanca-Balaídos 29 000 Eibar Ipurua 7 083 Espanyol RCDE Stadium 40 000 Getafe Coliseum Alfonso Pérez 17 000 Granada Nuevo Estadio de Los Cármenes 19 336 Leganés Butarque 12 450 Levante Ciutat de València 26 354 Mallorca Son Moix 23 142 Osasuna El Sadar 18 570 Real Betis Benito Villamarín 60 721 Real Madrid Santiago Bernabéu 81 044 Real Sociedad Anoeta 39 500 Sevilla Ramón Sánchez Pizjuán 43 883 Valencia Mestalla 55 000 Valladolid José Zorrilla 28 012 Villarreal Estadio de la Cerámica 24 890 }


Letné olympijské hry 1992

Context: Introduction Olympijský štadión v Barcelone XXV. letné olympijské hry sa konali od 25. júla do 9. augusta 1992 v Barcelone, v Španielsku. Barcelona získala právo usporiadať olympiádu v roku 1986, keď v treťom kole hlasovania predbehla Paríž, Brisbane a Belehrad.


Štadión San Mamés Barria

Context: Introduction  San Mamés Barria ( slovensky : Nový San Mamés) je dočasný názov pre nový plánovaný futbalový štadión v Bilbau, Baskicko, Španielsko. Tento štadión má byť novým domovom futbalového klubu Athletic Club a má nahradiť súčasný štadión San Mamés. Projekt na výstavbu tohto štadióna bol schválený v marci 2006. Po siahodlhých rokovaniach so samosprávou mesta sa jeho výstavba má začať v apríli 2010. Od sezóny 2014/2015 by mal hrať Athletic Club svoje zápasy na tomto päť hviezdičkový štadióne s kapacitou 58-tisíc divákov vybudovanom za 240 miliónov eur. Nový štadión bude postavený hneď vedľa súčasného štadiónu San Mamés na pozemku, ktorý bol do roku 2003 vo vlastníctve Bilbao International Trade Fair. Najprv budú vybudované trištvrtiny tohto štadióna, na ktorom sa začnú potom hrať zápasy, následne bude starý štadión zbúraný a nový sa dobuduje. Výstavbe nového štadióna ustúpi aj časť areálu Baskickej univerzity v susedstve.


City Ground

Context: Tribúny Na štadióne sa nachádzajú štyri tribúny: Trent End Brian Clough Stand Bridgford Stand Peter Taylor Stand (niekedy označovaný aj ako Main Stand)


Camp Nou

Context: Introduction  Camp Nou (katalánsky: „nový štadión“, hovorí sa mu tiež často Nou Camp ) je futbalový štadión v španielskej Barcelone, domáci štadión klubu FC Barcelona. Bol dokončený v roku 1957 a jeho terajšia kapacita 99 354 divákov, redukovaná na 96 336 divákov počas zápasov organizovaných UEFA, ho činí najväčším futbalovým štadiónom Európy a jedenástym najväčším na svete podľa kapacity. Až do roku 2000 bol jeho názov Estadi del FC Barcelona (v preklade Štadión FC Barcelona), hlasovaním členov oficiálneho klubu fanúšikov bol však premenovaný na často používaný názov Camp Nou Camp Nou má rozmery 210x85m


Majstrovstvá sveta v lakrose mužov 2014

Context: Štadión Denver Dick s Sporting Goods Park 250px Kapacita: 18 000


FA Premier League 2006/2007

Context: Štadióny Tým Štadióny Kapacita Manchester United Old Trafford 76,212 Arsenal Emirates Stadium 60,355 Newcastle United St James Park 52,387 Manchester City City of Manchester Stadium 48,000 Liverpool Anfield 45,362 Aston Villa Villa Park 42,553 Chelsea Stamford Bridge 42,360 Everton Goodison Park 40,569 Tottenham Hotspur White Hart Lane 36,240 West Ham United Boleyn Ground 35,146 Middlesbrough Riverside Stadium 35,049 Sheffield United Bramall Lane 32,609 Blackburn Rovers Ewood Park 31,367 Bolton Wanderers Reebok Stadium 28,723 Charlton Athletic The Valley 27,111 Wigan Athletic JJB Stadium 25,138 Fulham Craven Cottage 24,600 Reading Madejski Stadium 24,250 Portsmouth Fratton Park 20,220 Watford Vicarage Road 19,920


Cape Cod

Context: Introduction Súbor:Cape Cod Landsat 7.jpg|náhľad|vpravo|Pohľad na mys Cod z vesmíru (jún 2002) Cape Cod (doslova Mys Cod ) je pobrežný pás a mys v najvýchodnejšej časti štátu Massachusetts v Spojených štátoch.


Cape Point

Context: Introduction Cape Point. Vrch na horizonte cez False Bay je Cape Hangklip Cape Point je najjuhovýchodnejší bod Kapského polostrova a Afriky. Mapa ukazuje Kapský polostrov, pozíciu Mysu Dobrej nádeje a Cape Point. Pohľad na Cape Point. Mys Dobrej nádeje je za fotografom.


Nasa

Context: Introduction  Nasa môže byť: rod rastliny, pozri Nasa (rastlina) iný názov kolumbijského kmeňa Paezovia vrch v severnom Švédsku, pozri Nasa (vrch) strieborná baňa v tomto vrchu, pozri Nasa (baňa) NASA môže byť: National Aeronautics and Space Administration National Auto Sport Association North American Saxophone Alliance


Mercuer

Context: Poloha Mercuer má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod


Mercy (Allier)

Context: Poloha Mercy má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod


Entrages

Context: Poloha Entrages má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod


Cambon

Context: Poloha Cambon má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod .


Andance

Context: Poloha Andance má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod


Orgnac-l’Aven

Context: Poloha Orgnac-l’Aven má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod


Noroy-sur-Ourcq

Context: Poloha Noroy-sur-Ourcq má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod


Prostredný Mengusovský štít

Context: Od Východného Mengusovského štítu ho oddeľuje Mengusovské sedlo, ktoré je turisticky prístupné z Poľska (kedysi bolo aj od nás poza Veľké Hincovo pleso). Od Veľkého Mengusovského štítu ho delí Vyšné Mengusovské sedlo. Má tri vrcholy, hlavný je severozápadný, ktorý má uťatú vežu v smere na východ. V severozápadnom hrebeni sa nachádzajú dve ihly – Malá a Veľká Mengusovská ihla. Na severovýchod do Mengusovského kotla, nazývaného Bańdzioch, spadá 370 metrovou stenou. Na našej strane juhozápadnú stenu pretína šikmá Prostredná Mengusovská lávka, stúpajúca vľavo hore - časť normálky, Droga po Głazach (pol).


Kotol

Context: Pozri aj  ľadovcový kotol


Komín

Context: Hlavné časti komínového telesa Komínový plášť je vonkajšia vrstva komína, ktorá má ochrannú funkciu. Komínový prieduch je v priereze prevažne okrúhla dutina v komíne, ktorá slúži k odovzdávaniu plynných spalín do ovzdušia. Dymovod je pevné pripojenie výstupu spalín zo spotrebiča s komínom. Miesto zapojenia dymovodu do plášťa komína sa volá sopúch. Vyberací otvor slúži k vyberaniu tuhých častí spalín. Vymetací otvor slúži k čisteniu prieduchov. Hlava komína je ukončenie komína nad strechou objektu a komínový nadstavec je tenkostenný prvok, ktorý predlžuje účinnú výšku komína nad jeho hlavou.


Parný kotol

Context: Rozdelenie kotlov  Podľa tvaru Valcový kotol Ležatý Stojatý Rúrkový kotol Skriňový kotol Podľa pracovného tlaku Nízkotlaký Strednotlaký Vysokotlaký S veľmi vysokým tlakom Podľa umiestnenia Stabilný Mobilný Lokomobilný Lokomotívný Lodný Podľa paliva Na tuhé palivá Drevo Piliny Hnedé uhlie Čierne uhlie Koks Na kvapalné palivá Mazut Nafta Plynový kotol Jadrový reaktor


Jahňací kotol

Context: Introduction  Jahňací kotol ( je pomerne veľký kotol pod severnou stenou Jahňacieho štítu v Javorovej doline vo Vysokých Tatrách. Nachádza sa v nadmorskej výške od , od Zadných Meďodolov oddelený severným výbežkom Jahňacieho hrbu . Z Jahňacieho kotla tečie Jahňací potok ().


Cmiter (Vysoké Tatry)

Context: Názov Je odvodený z malého pustého priestoru kotla obklopeného skaliskami, vyplneného snehom, ktorý pripomína cintorínsku atmosféru.


Kotlina

Context: Pozri aj  Zoznam kotlín na Slovensku


Drevosplyňovací kotol

Context: Príklad konštrukcie kotla thumb :A - automaticky regulovaný ťah :B - nakladacie dvierka :C - ručná regulácia ťahu :D - priestor pre spaľovanie plynu :E - sekundárny prívod vzduchu :F - predĺžené cesty horúcich plynov :G - záklopka pre rozhorievanie :H - sekundárne spaľovanie plynov (nad 550°C)


Komín

Context: Funkcie komína Typický domový komín Komín je v najväčšej miere využívaný na odvod spalín z objektov. Napájajú sa teda naň kachle, pece, krby alebo kotle, u ktorých funguje ako jednoduché vzduchové čerpadlo. Horúce spaliny v komíne majú nižšiu hustotu než vzduch okolo, stúpajú preto komínom hore a na ich miesto je nasávaný čerstvý vzduch. Tlaku, ktorý ženie vzduch komínom, sa hovorí ťah komína . Ten je závislý od výšky komína a pomeru vnútorného priemeru k objemu spalín. Preto sú v priemyselných prevádzkach stavané vysoké komíny. Zvislý otvor v komíne sa nazýva prieduch a vodorovný otvor (napájanie dymovodov z kotla, pece a pod.) sa nazýva sopúch. Každý komín musí mať vymetací a vyberací otvor, pri novších typoch (plynové kúrenie) aj otvor na odvod kondenzátu. Komín môže slúžiť aj ako súčasť ventilácie budovy. Vtedy je ťah vyvolávaný vzduchom ohriatym vo vnútri budovy. Ak nie je možné stavať vysoký komín, alebo má komín odvádzať studené plyny, sú montované zariadenia pre umelý ťah. Príkladom môže byť ventilátor.


Drevosplyňovací kotol

Context: Podmienky spaľovania Vlhkosť v dreve znižuje teplotu horenia. Optimálne je drevo spaľovať pri čo najnižších teplotách – pyrolýza, v prvotnom spaľovaní, s minimálnym prístupom vzduchu (dymyvé horenie). Vzniká tu oxid uhoľnatý. V druhotnom spaľovaní prehorí oxid uhoľnatý na oxid uhličitý (v časti F a H). Takéto spaľovanie má vyššiu účinnosť, pretože časť okruhu neobsahuje vodu, spomaľujúcu horenie. Tento systém zvýši účinnosť o 7 - 15%. Ak výfukové plyny tepelnou výmenou zvýšia teplotu prívodného vzduchu, účinnosť kotla je ešte vyššia. (Táto možnosť väčšinou nie je využívaná). Kategória:Vykurovacie zariadenia


Bessemerov proces

Context: Súčasnosť Konvertory bývali zaradené v tzv. kombinovaných skujňovacích cykloch, keď jedna pec slúži ako predbežná a ďalšia ako dokončovacia. Príkladom je kombinácia konvertor (predbežná pec)- martinská pec. Pôvodné vzduchové konvertory nahradili modernejšie kyslíkové konvertory, ktoré dosahujú vyššie výkonové a kvalitatívne parametre. Prvý bol uvedený do prevádzky v Linci v roku 1952.


Supia veža

Context: Introduction  Supia veža (, , ) je ostro zahrotená veža v hlavnej osi rázsochy, medzi Supou štrbinou (Veterným štítom) a Štrbinou pod Strapatou vežou (Strapatou vežou) vo Vysokých Tatrách.


Malý Pyšný štít

Context: Topografia Na severozápade ho od Strapatej veže delí Malá Lastovičia štrbina , na JV od Pyšného štítu zasa Lastovičia štrbina . Uprostred Lastovičej štrbiny stojí 15 metrová vežička menom Loktibrada. JZ stenou spadá do Mačacieho kotla - časti Kotliny Piatich spišských plies, SV stenou do Veľkej Zmrzlej doliny .


Tunel Višňové

Context: Panoráma západného portálu


Žltá stena

Context: Introduction  Žltá stena (, , ) je napriek názvu veža, z ktorej spadá do Malej Studenej doliny, výrazná stena žltastej farby. Sfarbenie pochádza od zvyškov machov. K jej horolezeckej popularite okrem kolmej skaly s výberom ťažkých ciest prispieva aj blízkosť Téryho chaty.


Obchodný a obytný dom Manderla

Context: Konštrukčné riešenie Konštrukciu tvorí železobetónový skelet, po piate poschodie osemosový, vyššie štvorosový. Hladkú omietku fasády dopĺňajú lizény prechádzajúce od oporných stĺpov v parteri cez celý objekt až nad úroveň strechy, kde vytvárajú rámy, ktoré nahradili horizontálne zábradlie strešnej terasy. Tak vznikla strešná nadstavba, na ktorú bol umiestnený stožiar a nadpis R. Manderla. Fasádu dotvárajú jednoduché trojdielne okná, na ktoré autor použil „termolux“. Konštrukcia výkladov je z antikoru a soklový múrik zo švédskeho granitu.


Cmiter (Vysoké Tatry)

Context: Introduction  Cmiter (, , ) je najvyššia terasa Skalnatej doliny pod úpätím Vidlových veží vo Vysokých Tatrách. Je ohraničený kupolou Lomnického štítu a na severovýchode Kežmarským štítom. Do Skalnatej doliny spadá strmým prahom.


Red Bull Arena

Context: Vnútorné rozmery  sever-juh: 230 m západ-východ: 210 m výška strechy: 46,5 m plocha strechy: 28 100 m²


Zadná Solisková veža

Context: Introduction  Zadná Solisková veža (, , ) je elevácia v asi polovici Soliskového hrebeňa vo Vysokých Tatrách. Nachádza sa medzi Prostrednou Soliskovou štrbinou (Malým Soliskovým hrbom) a Nižnou Soliskovou štrbinou (Prednou Soliskovou vežou).


Veľká capia veža

Context: Introduction  Veľká capia veža (, , ) je veža v Hrebeni bášt vo Vysokých Tatrách. Je to vyššia z dvoch Capích veží vo vedľajšom juhovýchodnom ramene Hlinskej veže medzi Baštovým sedlom a Capou štrbinou. Má dvoje vrcholov, severný a južný bez osobitných názvov.


Základy (stavba)

Context: Rozmery Hĺbka základovej škáry je v rozpätí od 800 do . Pod nosnými stenami 800 až od upraveného terénu a pod priečkami minimálne 400. Pod obvodovým múrom budovy sa vonkajšie základové pásy rožišujú o do vnútra a pod priečkou na každú stranu.


Mengusovský Volovec

Context: Charakteristika Mengusovský Volovec, ktorý sa tiež nazýva Štít Oľgy, je štíhla dvojvrcholová pyramída v Mengusovskej doline, vypínajúca sa nad jej plochým dnom. Vrchol je viditeľný už zo spodnej časti Mengusovskej doliny. Jeho južný hrebeň oddeľuje Hincovu kotlinu od Kotliny Žabích plies. Vrchol Volovca je súčasťou krátkeho, na juh bočiaceho hrebeňa z Hincovej veže, ktorá je súčasťou Mengusovských štítov.


Veľký Mengusovský štít

Context: Galéria Obrázok: Hińczowe Stawki a1.jpg|Čubrina, Veľký, Prostredný a Východný Mengusovský štít. Obrázok: Mięguszowiecki Szczyt a1.jpg|Veľký Mengusovský štít a Čubrina. Obrázok: Wschodnia miegusza.jpg|Východná stena Veľkého Mengusovského štítu, pilier sa ťahá vpravo dolu.


Východný Mengusovský štít

Context: Introduction  Východný Mengusovský štít () je pohraničný štít v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier. Je najľahšie dostupný z troch Mengusovských štítov, vedie naň niekoľko ciest nízkej obťažnosti – len v sprievode horského vodcu. Je to štvrtý najvyšší štít v Poľsku. Horolezecky sa využívajú obe steny: severná – poľská aj juhozápadná – slovenská. Poľský názov štítu pochádza od Čierneho plesa. Uvádzaný prvý výstup je len prvý presne zaznamenaný výstup, poľskí horskí vodcovia chodili na štít už v druhej polovici 19. storočia. Jeden prvovýstup z našej strany vznikol pri pátraní Horskej služby po nezvestných v r. 1966.


Ľadový štít

Context: Opis Ľadový štít sa nachádza v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier, medzi Širokou vežou () a Baraními rohmi (), presnejšie medzi Ľadovou štrbinou (Malým Ľadovým štítom) a Ľadovou priehybou (Zadným Ľadovým štítom). Na západ z neho vybieha Suchý hrebeň. Najmohutnejšími stenami spadá na sever a severozápad, tie sa však málo lezú kvôli dlhým nástupom. Tam sa nachádzajú aj večné snehové (firnové) polia, ktoré dali štítu názov. Obľúbenejšia je východná stena nad Kotlinou Piatich spišských plies, blízko Téryho chaty. Severne sa nachádzajú Svišťovky (), Malá () a Veľká Ľadová veža (), Kopa brán () a Svinka (), východne Kolový štít (), Čierny štít (), Snehový štít (), Baranie rohy (), Kežmarský štít (), Pyšný štít () a Lomnický štít (), južne Veľká lomnická veža (), Prostredný hrot (), Malý Ľadový štít (), Široká veža () a Slavkovský štít () a západne Javorový štít (), Veľká ľadová veža (), Žabí vrch () a Široká (). Vrch sa týči nad Suchou a Zadnou Javorovou dolinou na západe, ktorými odteká voda do Javorinky v povodí Dunajca, východne leží Malá Studená dolina, ktorou vodu odvádza Malý Studený potok do rieky Poprad. Juhovýchodne v Kotline Piatich spišských plies stojí Téryho chata. Výhľady Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Vďaka nadmorskej výške ponúka nerušený výhľad na mnohé vrcholy Vysokých Tatier a hrebeň Belianskych Tatier, okolité doliny a pri vhodných podmienkach aj časť Popradskej kotliny a mnohé pohoria a vrchy stredného a východného Slovenska a južného Poľska. Prístup Štít sa nachádza na území národných prírodných rezervácií a Tatranského národného parku, preto vrchol nie je voľne prístupný. Neďalekým Sedielkom prechádza zeleno značená turistická trasa z Tatranskej Javoriny cez Javorovú dolinu k Téryho a Zamkovského chate. Na vrchol vedú trasy malej obťažnosti – I, ale Ľadový štít je prístupný len s horským vodcom. Navyše cesta od Sedielka cez Malý Ľadový štít s obchádzaním hrebeňa je orientačne náročná, zo severu „cez Koňa“ zasa exponovaná.


Veľký Mengusovský štít

Context: Introduction  Veľký Mengusovský štít () je najvyšší z troch Mengusovských štítov na slovensko – poľskej hranici. Na sever do Poľska spadá jednou z najvyšších tatranských stien, vysokou (severná stena Malého Kežmarského štítu má ). Pilier medzi východnou a severnou stenou má výšku , šikmú dĺžku vyše .


Prostredný Mengusovský štít

Context: Galéria Obrázok: Mięguszowiecki Szczyt Pośredni.jpg |Zľava Východný, Prostredný a Veľký Mengusovský štít. Obrázok: Wielki Hińczowy Staw a1.jpg|Prostredný a Východný Mengusovský štít, Rysy, Vysoká, Končistá. Obrázok: Mieguszowieckie szczyty opis.jpg|Mengusáky popísané po poľsky, Čubrina a Mnich.


Prostredný Mengusovský štít

Context: Topografia Od Východného Mengusovského štítu ho oddeľuje Mengusovské sedlo , ktoré je turisticky prístupné z Poľska (kedysi bolo aj od nás poza Veľké Hincovo pleso). Od Veľkého Mengusovského štítu ho delí Vyšné Mengusovské sedlo . Má tri vrcholy, hlavný je severozápadný, ktorý má uťatú vežu v smere na východ. V severozápadnom hrebeni sa nachádzajú dve ihly – Malá a Veľká Mengusovská ihla . Na severovýchod do Mengusovského kotla , nazývaného Bańdzioch , spadá 370 metrovou stenou. Na našej strane juhozápadnú stenu pretína šikmá Prostredná Mengusovská lávka , stúpajúca vľavo hore - časť normálky, .


Slavkovský štít

Context: Prírodné podmienky Štít je budovaný z granodioritu. Jeho hrebeň oddeľuje Velickú a Veľkú Studenú dolinu. V roku 1813 sa z vrcholovej kopy zrútili mohutné skalné bloky a mura, ktorá stiekla do Veľkej Studenej doliny, kde sú jej pozostatky dodnes. Podľa niektorých predpokladov mohol byť Slavkovský štít dovtedy najvyšším vrcholom Vysokých Tatier.


Litvorový štít

Context: Opis Litvorový štít sa nachádza v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier, medzi Lavínovým štítom () a Východnou Vysokou (). Východné zrázy štítu dobre vidno z Velickej doliny, severné z Litvorovej doliny a na západ spadá do Kačacej doliny. Velické sedlo ho oddeľuje od Velického štítu, Litvorové sedlo od Lučivnianskej veže. Na severozápad spadajú dva piliere – z vrcholu západný pilier a z hrbu v hrebeni severozápadný pilier, ktorý je ozdobený šiestimi vežičkami – Litvorové Mníchy . Severným smerom sa nachádza Mlynár (), Hrubá veža (), Žabí vrch () a Predná Javorová veža (), východným Svišťový štít (), Divá veža (), Východná Vysoká (), Velický štít (), Bradavica () a Veľká Granátová veža (), južným Kvetnicová veža (), Gerlachovský štít (), Lavínový štít (), Batizovský štít () a Končistá () a západným Popradský Ľadový štít (), Gánok (), Rysy () a Kačacia veža (). Severozápadné svahy štítu padajú do Kačacej doliny, ktorú odvodňuje Biela voda do Dunajca, východne leží Velická dolina, z ktorej voda odteká Velickým potokom do rieky Poprad. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Výhľady Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Viditeľné sú najmä okolité vrcholy a doliny Vysokých Tatier, severná časť hrebeňa Belianskych Tatier, no tiež Oravské Beskydy, Nízke Tatry, Volovské vrchy, Branisko a mnohé vrchy v južnom Poľsku.


Malý Ľadový štít

Context: Opis Malý Ľadový štít sa nachádza v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier, medzi Ľadovým štítom () a Širokou vežou (). Má dva vrcholy, hlavný severozápadný a o pár metrov nižší juhovýchodný. Od Ľadového štítu ho oddeľuje Ľadová štrbina , od Širokej veže turisticky dostupné Sedielko. Na juhozápad vysiela dlhý hrebeň, ktorý sa končí Pfinnovou kopou. Južnou stenou spadá do Dolinky pod Sedielkom, východnou do Kotliny Piatich spišských plies a západné úbočie klesá do Zadnej Javorovej doliny. Z diaľky môže vyzerať ako vedľajší vrchol Ľadového štítu, ale je od neho dostatočne oddelený. Severne sa nachádza Malá () a Veľká Ľadová veža (), Ľadový štít, Snehový štít () a Kolový štít (), východne Čierny štít (), Baranie rohy (), Kežmarský štít (), Pyšný štít () a Lomnický štít (), južne Malý Kostol (), Prostredný hrot (), Široká veža (), Slavkovský štít () a Bradavica () a západne Javorový štít (), Svišťový štít (), Žabí vrch () a Široká (). Západne sa nachádza Zadná Javorová dolina, ktorou voda z tejto časti hrebeňa odteká Javorinkou v povodí Dunajca, východne leží Malá Studená dolina, ktorou vodu odvádza Malý Studený potok do rieky Poprad. Juhovýchodne v Kotline Piatich spišských plies stojí Téryho chata. Výhľady Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Vďaka nadmorskej výške ponúka nerušený výhľad na mnohé vrcholy Vysokých Tatier a hrebeň Belianskych Tatier, okolité doliny a pri vhodných podmienkach aj mnohé pohoria a vrchy stredného a východného Slovenska a južného Poľska. Prístup Štít sa nachádza na území národných prírodných rezervácií a Tatranského národného parku, preto vrchol nie je voľne prístupný. Neďalekým Sedielkom prechádza zeleno značená turistická trasa z Tatranskej Javoriny cez Javorovú dolinu k Téryho a Zamkovského chate. Štít je prístupný len v sprievode horského vodcu a veľa výstupov do obťažnosti VI vedie obľúbenou južnou stenou. Niekoľko výstupov 1903: Prvovýstup JV hrebeňom, J. Chmielowski, K. Jordán, J. Nowicki a K. Bachleda, II. 1921: Prvovýstup stredom SV steny, A. Grósz a B. Palencsár, dole III., hore I. 1956: Prvovýstup stredom J steny, V. Karoušek a Z. Zibrín, v závere VI.


Mengusovský Volovec

Context: Okolie štítu Vrchol Mengusovského Volovca je viditeľný sa čnie nad Mengusovskou dolinou, Kotlinou Žabích plies, v ktorej ležia Žabie Plesá a Wachterka, Hincovou kotlinou s Veľkým Hincovým plesom a Satanovými plieskami a Volou kotlinkou. Vrchol je viditeľný aj z Kôprovského štítu, ktorý je prístupný po turistickom chodníku.


Veterný štít

Context: Introduction  Veterný štít (, , ) je široký, štvorhranný štít (veža) vo Vysokých Tatrách, prostredný z troch elevácií medzi Spišským štítom a Strapatou vežou, od Ovčiarskej veže oddelený Veternou štrbinou a od Supej veže Supou štrbinou.


Východný Mengusovský štít

Context: Topografia Najvýchodnejší z Mengusovských štítov delí od Hincovej veže Východné Mengusovské sedlo , od Prostredného Mengusovského štítu Mengusovské sedlo – dostupné po značke z Poľska (kedysi aj z našej strany). V spodnej časti jeho severnej steny sa nachádza vysunutá Kazalnica Mengusovská, významný horolezecký pojem. V juhozápadnom hrebeni, kúsok nad Mengusovským sedlom sa týči vežička nazývaná Chlapík , odtiaľ poľský názov sedla Mięguszowiecka Przełęcz pod Chłopkiem .


Východný Mengusovský štít

Context: Galéria Obrázok: Mięguszowiecki Szczyt Pośredni.jpg |Zľava Východný, Prostredný a Veľký Mengusovský štít. Obrázok: Mięguszowiecki Szczyt Czarny.jpg|Východný a Prostredný Mengusovský štít zo severu. Obrázok: Mieguszowieckie szczyty opis.jpg|Mengusáky popísané po poľsky, Čubrina a Mnich. Obrázok: Cubrina and Velky Mengusovsky stit and Hincova veza.jpg|Zľava Čubrina, Veľký, Prostredný a Východný Mengusovský štít, Hincova veža.


Javorový štít

Context: Opis Javorový štít leží v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier, medzi Širokou vežou () a Svišťovým štítom (). Vystupuje medzi Javorovou škárou (Malým Javorovým štítom, s ktorým má spoločnú základňu) a Javorovým sedlom (Malým Ostrým štítom). Masív Javorového štítu tvorí od západu Malý Javorový štít (), Javorová škára, Prostredný Javorový štít, Javorová štrbina a Veľký Javorový štít, z ktorého do Veľkej Studenej doliny vybieha sivý hrebeň s výraznou Prednou a Zadnou vežou. Severným smerom sa nachádza Žabí vrch (), Široká (), Svišťovky () a Snehový štít (), východným leží Ľadový štít (), Baranie rohy (), Lomnický štít (), Široká veža () a Prostredný hrot (), južným Slavkovský štít () a Bradavica () a západným Gerlachovský štít (), Východná Vysoká (), Svišťový štít (), Rysy (), Malý Javorový štít () a Mlynár (). Severné svahy padajú do Zadnej Javorovej doliny, ktorou odteká voda potokom Javorinka cez Žabie Javorové pleso do Dunajca. Južným smerom leží Veľká Studená dolina, z ktorej voda putuje Studeným potokom do rieky Poprad. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Výhľady Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Viditeľné sú okolité vrcholy Vysokých Tatier a hrebeň Belianskych Tatier, pri vhodných podmienkach aj Oravské Beskydy, Čierna hora, Volovské vrchy a okolie Kráľovej hole.


Malý Pyšný štít

Context: Introduction  Malý Pyšný štít je prvý výrazný vrchol v členitom hrebeni od Baranieho sedla, v rázsoche Lomnického štítu. Spolu s Pyšným štítom tvorí peknú a charakteristickú dvojicu.


Karpaty

Context: Poloha Nachádzajú sa na území Rakúska, Česka, Slovenska, Ukrajiny, Poľska, Rumunska, Maďarska a Srbska. Majú dĺžku okolo . Najvyšší bod Karpát je Gerlachovský štít na území Slovenska s výškou Karpatský oblúk je vypuklý smerom na severovýchod, ťahá sa od predhoria pri Bratislave v Rakúsku až na územie v Srbsku južne od Železných vrát. Asi len 5% rozlohy Karpatského systému sa nachádza nad hranicou lesa. Vrcholy Karpát nedosahujú nadmorskú výšku niválneho stupňa. V subniválnom stupni Vysokých Tatier sa však na viacerých miestach nachádzajú trvalé (celoročné) firnoviská pod ktorými je potvrdená existencia permafrostu. Na dne Medenej kotlinky pod Lomnickým štítom v nadmorskej výške 2025 - 2350 m sa nachádza Medený ľadovec s dĺžkou okolo 600 metrov a šírkou 30 až 150 metrov. Najväčšia pozorovaná hrúbka ľadovca až 22 metrov bola nameraná v júli 2007. Medený ľadovec je v súčasnosti celý zasypaný suťou, ktorá ho izoluje od okolitého prostredia. Pod stenami Lomického a Pyšného štítu je však celoročne viditeľné veľké firnovisko a suť, pod ktorým sa ľadovec nachádza. Vidieť je ho možné zo žlto značkovaného chodníka od Chaty pri Zelenom plese na Jahňací štít.


Mlynické Solisko

Context: Prvovýstup Vrchol štítu je ľahko dostupný. Pravdepodobne, vrchol navštívili kartografovia a turisti už skôr ako prvý písomne doložený výstup. V lete: Günther Oskar Dyhrenfurth a Hermann Rumpelt 3. júna 1906 V zime: Julius Andreas Hefty a Lajos Rokfalusy 25. marca 1913


Malý Kežmarský štít

Context: Introduction  Malý Kežmarský štít (staršie pomenovanie Weberov štít , ) je markantný samostatný štít v severnom remene Kežmarského štítu vo Vysokých Tatrách. Dávnejšie ho pokladali za nižší severný predvrchol Kežmarského štítu. Jeho 900 metrová severná stena, najvyššia v Tatrách, z neho robí horolezecký pojem prvej kategórie. Z juhovýchodu je ľahko dostupný, zato mohutnou severnou stenou už vedie vyše 100 prvovýstupov, viaceré mali v tatranskom horolezectve prelomový význam. Zimné výstupy sú tou najlepšou prípravou na svetové veľké steny. Popularitu steny zvyšuje aj blízkosť Chaty pri Zelenom plese. V rokoch 2000 až 2002 vzniklo v stene množstvo nových, pomerne ťažkých horolezeckých ciest.


Pyšný štít

Context: Charakteristika Je to najmohutnejšia elevácia v hrebeni od Baraních rohov po Lomnický štít. Jeho najbližším susedom je Malý Pyšný štít. Od seba ich delia dve depresie, Pawlikowského štrbina a Lastovičia štrbina, medzi ktorými je skalná ihla Loktibrada. Najbližším juhovýchodným susedom Pyšného štítu je Pyšná vežička, oddelená Bachledovou štrbinou. Do Malej Studenej doliny spadá Pyšný štít približne 250 metrov vysokou západnou stenou a krátkym Pyšným hrebeňom, ktorý sa zvažuje k Piatim spišským plesám. Z Medenej kotliny vyrastá mohutnou 400 metrovou východnou stenou. V západnej stene Pyšného štítu je najväčší tatranský previs. Prvým, kto ho preliezol bol Pavol Jackovič a Miroslav Mrava 30. júna 2002. Prvovýstup im trval 12 hodín. Obtiažnosť VII A4. Pomenovali ho Kráľovský previs. Na Pyšnom hrebeni sú: Pyšná štrbina () Pyšný hrb () Vyšné pyšné vrátka () Zadná pyšná veža () Prostredné pyšné vrátka () Prostredná pyšná veža () Nižné pyšné vrátka () Predná pyšná veža () Vyšný pyšný zárez () Zadná pyšná bašta () Prostredný pyšný zárez () Prostredná pyšná bašta () Nižný pyšný zárez () Predná pyšná bašta () Vyšná Pyšná štrbina () Pyšné rohy () Nižná Pyšná štrbina () Pyšná kopa () Názov Je motivovaný smelým tvarom štítu. Pôvodne platil spoločne aj pre Malý Pyšný štít, Podobá sa Lomnickému štítu. Starí goralskí horskí vodcovia ho považovali za nejaký satelit Lomnického štítu a nazvali ho Łomnica mniejsza - Menší Lomnický štít, aj Mała Łomnica. Pyšný štít volali aj Lastovičou vežou.


Alberto Santos-Dumont

Context: V lete 1906 dokončil svoju najznámejšiu konštrukciu - No.14bis. No.14bis bol 3-komorový dvojplošník vybavený motorom Antoinette s výkonom 17,7 kW priamo poháňajúci vrtuľu s priemerom 2,4 metra. Lietadlo malo rozpätie krídla 11,2 m, dĺžku 9,7 m a výšku približne 3,4 m. Hlavné krídlo s nosnou plochou 52 m² bolo umiestnené vzadu a malo vysoké vzpätie - okolo 10 stupňov. Medzi krídlami sa nachádzal štvorboký nosník tvoriaci trup lietadla. Smerové plochy vpredu mali taktiež jednoduchú krabicovú konštrukciu. Ich vodorovné steny slúžili ako výškové kormidlo, bočné ako smerové. Poťah krídla bol z textilu a nachádzal sa aj na stenách krídla, takže lietadlo pripomínalo draky Lawrenca Hargrava. Motor sa nachádzal v trupe na úrovni hlavných nosných plôch, pred ním - na úrovni nábehovej hrany krídla - bol v prútenom koši post pilota. Koncepciu lietadla so smerovými plochami vpredu odporučil Santos-Dumontovi francúzsky priekopník letectva Ferdinand Ferber. Výhodou takéhoto usporiadania mala byť možnosť konfrontovať polohu smerových plôch s horizontom.


Beechcraft XA-38 Grizzly

Context: Vývoj Americké armádne letectvo, v decembri 1942, objednalo u firmy Beech stavbu dvoch prototypov ich bojového lietadla, označeného firmou ako Model 28 . Hlavnou požiadavkou bolo vytvoriť silne vyzbrojenú náhradu za typ Douglas A-20 Havoc, schopnú predovšetkým účinných útokov na odolné ciele ako boli tanky, alebo bunkre. Slúžiť na to mal kanón kalibru 75 mm s dvadsiatimi nábojmi, umiestnený v nose lietadla. Ten dopĺňala dvojica pevných guľometov kalibru 12,7 mm. Na obranu slúžili dve diaľkovo ovládané veže (chrbtová a spodná) s dvomi dvojicami 12,7 mm guľometov. Bomby mohol niesť na závesníkoch. Posádka bola dvojčlenná, zložená z pilota a pozorovateľa/strelca.


CASA C-101

Context: Vznik a vývoj V polovici 70. rokov podpísalo španielske Ministerio del Aire zmluvu so spoločnosťou CASA na vývoj nového prúdového cvičného lietadla, ktoré by nahradilo zastarané Hispano HA-200. Vzhľadom na to, že spoločnosti CASA chýbali skúsenosti s výrobou pokročilých lietadiel tohto typu, na vývoji sa podieľala aj americká firma Northrop a západonemecká MBB (Messerschmitt-Bölkow-Blohm). S pomocou oboch spoločností sa vývoj významne urýchlil, čo viedlo k tomu, že čoskoro zišli z linky štyri prototypy. Prvýkrát vzlietol jeden z prototypov 27. júna 1977 a v priebehu nasledujúcich troch rokov podstúpili lietadlá sériu letových testov. Dňa 17. marca 1980 bolo lietadlo, označované spoločnosťou CASA ako C-101EB, zaradené do služby. Napriek tomuto označeniu bolo v Španielskych vzdušných silách evidované pod názvom E.25 "Mirlo" (v preklade zo španielčiny "Drozd"). Po ukončení vývoja bola výroba celého lietadla, s výnimkou motora a predného podvozku, realizovaná spoločnosťou CASA. Dňa 16. novembra 1983 vzlietol prvýkrát aj bojový variant C-101CC, ktorý bol poháňaný výkonnejším motorom TFE731-5-1J.


Nieuport 11

Context: Špecifikácia (Nieuport 11) Súbor:Ni-11 Navarre.jpg|náhľad|Červený Nieuport 11 Jeana Navarra Technické údaje Osádka: 1 (pilot) Rozpätie: Dĺžka: Výška: Nosná plocha: Hmotnosť prázdneho stroja: Vzletová hmotnosť : Pohonná jednotka: 1x rotačný motor Le Rhône 9C Výkon pohonnej jednotky: 59 kW (80 k) Výkony Maximálna rýchlosť: /h Dolet: 2,5 hod Dostup: Stúpavosť: 15 min do Výzbroj 1x guľomet Lewis kalibru alebo Hotchkiss kalibru nad horným krídlom


Arado Ar 68

Context: Hlavné technické údaje <small>(Arado Ar 68E-1)</small>  Osádka: 1 muž (pilot) Rozpätie: Dĺžka: Výška: Hmotnosť prázdneho lietadla: Vzletová hmotnosť: Pohonná jednotka: 1x Junkers Jumo 210 Ea 750 k (500 kW) alebo BMW VI 7,3 o výkone 551 kW Maximálna rýchlosť: /h Dostup: Dolet: Výzbroj 2x synchronizovaný guľomet MG 17 nad motorom púm (typ SC 10)


CASA C-101

Context: Špecifikácie (CASA C-101EB)  Technické údaje Posádka : 2 Dĺžka : Rozpätie : Výška : Nosná plocha : Vzletová hmotnosť : Maximálna vzletová hmotnosť : Pohonná jednotka : 1 × dvojprúdový motor Garret TFE731-221 s ťahom 15,57 kN Výkony Maximálna rýchlosť : /h Maximálny dolet : Akčný rádius : Dostup : Stúpavosť : /s Preťaženie : -3.9/+7.5 g Výzbroj 1× kanón DEFA kalibru so zásobou 130 nábojov alebo 2× kanóny M3 kalibru so zásobou 440 nábojov 6 externých závesov s nosnosťou do Referencie


Douglas TBD Devastator

Context: Konštrukcia Koncepciou sa jednalo o robustný jednomotorový celokovový dolnoplošník s pološkrupinovým trupom a krytou kabínou trojčlennej posádky. Lietadlo poháňal štvordobý vzduchom chladený hviezdicový štrnásťválec Pratt & Whitney R-1830-64 Twin Wasp s výkonom 900 hp, ktorý roztáčal trojlistovú nastaviteľnú vrtuľu Hamilton Standard. Podvozok lietadla bol zaťahovací, hlavné podvozkové nohy sa zaťahovali smerom dozadu a ich kolesá aj po zatiahnutí podvozku vyčnievali z profilu krídla. Pred pevným ostrohovým kolesom sa nachádzal pristávací hák pre pristátie na lietadlovej lodi. Krídlo lietadla bolo dvojnosníkové s kovovým poťahom, ktorý tvoril u vonkajších častí krídiel pre lietadlo charakteristický jemne zvlnený duralový plech, ktorý mal zvýšiť pevnosť krídla. Horizontálne aj vertikálne pohyblivé plochy boli potiahnuté plátnom. Krídla sa sklápali smerom dohora a mali horizontálne pohyblivé plochy a klapky. Trojčlenná posádka sedela pod dlhým krytom, ktorý tvoril takmer polovicu dĺžky lietadla. Prvý bol pilot, uprostred sedel bombometčík a na konci kokpitu bol radista, ktorý obsluhoval aj zadný guľomet. Bombometčík používal zameriavač typu Norden XV-3, ale v prípade, že lietadlo letelo na torpédovú misiu, skladala sa dvojčlenná posádka iba z pilota a radistu/strelca. Obranná výzbroj lietadla sa skladala z pevného synchronizovaného guľometu M2 Browning kalibru (v niektorých prípadoch bol inštalovaný guľomet M2 Browning kalibru ) a pohyblivého guľometu strelca. Strelec bránil zadnú polosféru lietadla jedným pohyblivým guľometom M2 Browning kalibru , umiestneným na obežnom kruhu. Pre streľbu bolo najprv nutné zdvihnúť zadnú časť krytu kabíny. Hlavnou útočnou zbraňou bolo letecké torpédo Bliss–Leavitt Mark XIII kalibru s hmotnosťou (torpédo malo dĺžku a priemer ). Ďalším variantom bolo podvesenie dvoch bômb s hmotnosťou pod trupom alebo 12 bômb s hmotnosťou pod krídlami.


Alberto Santos-Dumont

Context: Introduction  Alberto Santos-Dumont ( 20. júl 1873, Cabangu – † 23. júl 1932, Guarujá) bol významný brazílsky letecký priekopník a konštruktér. Zostrojil prvú naozaj ovládateľnú vzducholoď na svete. 12. novembra 1906 uskutočnil prvý overený let lietadla ťažšieho ako vzduch v Európe. Narodil sa a zomrel v Brazílii, prakticky všetky svoje konštrukcie však zrealizoval vo Francúzsku. Je po ňom pomenovaný kráter Santos-Dumont na privrátenej strane Mesiaca. Jeho meno nesie tiež letisko Aeroporto Santos Dumont v Rio de Janeiro.


Alberto Santos-Dumont

Context: Osobný život  Choroba, návrat a samovražda Koncom roku 1909 Alberto Santos-Dumont ochorel a na jar 1910 sa úplne vzdal verejných aktivít. V roku 1915 sa vrátil chorý a s depresiami kvôli použitiu lietadiel v prvej svetovej vojne, do Brazílie. Svoj archív pred odchodom zničil, preto dodnes existujú nejasnosti o mnohých jeho konštrukciách (najmä tých menej úspešných). Trápený roztrúsenou sklerózou spáchal v roku 1932 samovraždu. Polemika O osobnom živote Alberta Santos-Dumonta vznikli polemiky najmä čo sa týka jeho sexuálnej orientácie. Aj keď bol aktívnym účastníkom spoločenského života v Paríži, neexistujú žiadne náznaky vzťahu s inou osobou. Keďže každá aféra vzhľadom na jeho popularitu by bola s veľkou pravdepodobnosťou povšimnutá vznikli špekulácie, že bol asexuálom. Jeden náznak bližšieho vzťahu však existoval. Aída de Acosta (vydatá žena kubánsko/amerického pôvodu) sa stala jedinou osobou, ktorej povolil pilotáž jeho vlastnej konštrukcie. Pilotujúc jeho vzducholoď No. 9 sa s najväčšou pravdepodobnosťou stala prvou ženou, ktorá pilotovala motorové lietadlo. Alberto Santos-Dumont mal do konca života na svojom stole jej vyobrazenie spolu s vázou čerstvých kvetín.


Torre PwC

Context: Introduction Torre PwC Torre PwC (predtým známa aj ako Torre Sacyr Vallehermoso ) je mrakodrap v Madride. Má 52 poschodí a s výškou je 3. najvyššou budovou Španielska. Stojí v modernej obchodnej štvrti Cuatro Torres Business Area. Navrhli ho architekti Carlos Rubio Carvajal a Enruque Álvarez-Sala Walter. Výstavba prebiehala v rokoch 2004 – 2008. V budove sa nachádza luxusný hotel Eurostars Madrid Tower, ktorý sa nachádza na 31 poschodiach.


Tour de la Bourse

Context: Introduction Tour de la Bourse Tour de la Bourse (známy aj ako Tour de la place Victoria ) je mrakodrap v kanandskom meste Montreal. Bol navrhnutý talianskym architektom Luigim Morettim v internacionálnom štýle. Na návrhu sa podieľal taktiež Pier Luigi Nervi a architektonická spoločnosť Greenspoon, Freedlander, Dunne, Plachta & Kryton. Výstavba prebiehala v rokoch 1962 – 1964 a od dokončenia bola najvyššou železobetónovou budovou sveta až do roku 1968, kedy bol dokončený chicagsky Lake Point Tower. Najvyššou budovou Kanady bol do roku 1967, kedy ho predbehol mrakodrap Commerce Court West. Dnes je s výškou a 47 poschodiami 3. najvyššou budovou mesta.


Tour Albert

Context: Introduction  Tour Albert je mrakodrap v 13. parížskom obvode. Postavený architektom Édouardom Albertom v rokoch 1958 až 1960 v spolupráci s Robertom Boileau a Jacquesom Henri-Labourdettom. Je prvým mrakodrapom v hlavnom meste Francúzska. Tour Albert sa nachádza na ulici 33, rue Croulebarbe v 13. parížskom obvode. Je 67 metrov vysoký, má 23 poschodí a 110 apartmánov.


Torre Cepsa

Context: Introduction Torre Caja Madrid Torre Cepsa (známy aj ako Torre Foster , predtým známy aj ako Torre Bankia , Torre Caja Madrid alebo Torre Repsol ) je mrakodrap v Madride. So svojou výškou 250 m je najvyššou budovou v Madride a 11. najvyššou budovou Európy. Budova bola postavená v rokoch 2004 – 2008 v madridskej obchodnej štvrti CTBA (Cuatro Torres Business Area). Má 45 poschodí a bola navrhnutá architektom Normanom Fosterom. Pôvodne bola plánovaná ako sídlo spoločnosti Respol YPF, ale v roku 2007 bola predaná spoločnosti Caja Madrid za 815 miliónov eur.


USS Puerto Rico (CB-5)

Context: Stavba Stavba bol nariadený 19. júla 1940 v New York Shipbuilding Corporation v Camden (New Jersey). Avšak všetok potrebný materiál bol použitý na urgentnejšie projekty, ako stavba lietadlových lodí, torpédoborcov a ponoriek. Kýl nebol z tohto dôvodu nikdy položený a vzhľadom na neschopnosť Japonska postaviť pôvodne plánované jednotky bola nakoniec stavba Puerto Rico definitívne zrušená 24. júna 1943. Puerto Rico Puerto Rico


Torres de Toyo Ito

Context: Torre Realia BCN Torre Realia BCN je 111,51 metrov vysoký mrakodrap. Má 27 poschodí, z toho 3 pod zemou. Výstavba prebiehala v rokoch 2006 - 2009.


Zoznam najvyšších budov v Madride

Context: Najvyššie inžinierske stavby Obrázok Názov Výška Rok dokončenia 100px Torrespaña 231 m 1982 100px Faro de Madrid 100 m 1992 100px Obelisco de Calatrava 93 m 2009 100px Catedral de Santa María la Real de la Almudena de Madrid 69 m 1993 100px Real Basílica de San Francisco el Grande 56 m 1784 100px Iglesia de la Santa Cruz 55 m 1902 100px Abismo 46,2 m 2006 100px Iglesia de la Purísima Concepción 43,9 m 1914


Santa Rosa de Toay

Context: Galéria Image:SantaRosaArgentinaChurch.jpg Image:MunicipalBuildingSantaRosaArgentina.jpg Image:SantaRosa006.JPG


Bücker Bü 133

Context: Užívatelia 24px Nemecko Luftwaffe 24px Švajčiarsko Švajčiarske vzdušné sily Švajčiarsko od Nemecka zakúpilo 52 ks lietadiel Bücker Bü 133C, ktoré pre nich vyrábala továreň Dornier v Alterheime. Ešte predtým švajčiarske letectvo zakúpilo 6 kusov vyrobených v Nemecku, z ktorých prvé nieslo sériové číslo 1001, s vojenským označením U-51. V roku 1969 bol tento stroj zaregistrovaný v Británii a získal označenie G-AGNI. 24px Španielsko Španielske vzdušné sily Súbor:CASA 1-133C Jungmeister EC-AMO SGT 10.06.57 edited-2.jpg|thumb|250px| CASA 1.133C na letisku v Blackpoole, 10.6.1957. Španielske vzdušné sily vyrábali verziu Bücker Bü 133A v licencii pod názvom CASA 1.133 , z ktorej postavili 25 ks. Spolu vyrobili približne 50 lietadiel typu Bücker Bü 133. Stroje slúžili v španielskom letectve medzi rokmi 1940 a 1969 a mali prezývku „ Pepino “, čo v španielčine znamená „ výkonný a obratný “. Prvý stroj, ktorý dorazil do Španielska cez prístav Cádiz 26. januára 1937, mal sériové číslo 1004 . Svoj prvý let uskutočnil 20. februára 1937 v Tablade a niesol vojenské označenie 35-1. V službe zostal až do svojho vyradenia dňa 28. októbra 1958. Vyradenie tohto lietadla, rovnako ako zvyšku flotily „Jungmeisterov“ španielskeho letectva bolo nevyhnutné z dôvodu nedostupnosti náhradných dielov motoru Siemens. Továrne na výrobu týchto motorov sa dostali do rúk Sovietov, pri ich postupe do Nemecka. Ďalším dôvodom vyradenia týchto lietadiel bolo aj zavedenie moderného cvičného lietadla Beechcraft Mentor, v roku 1953. Problémom boli aj pohonné jednotky Hirth vyrobené firmou CASA. Išlo o dlhý 6 valcový motor, ktorého dizajn neposkytoval miesto pre inštaláciu olejového chladiča, takže piaty valec mal veľkú tendenciu zaseknúť sa. Trup lietadla sa musel vysporiadať s ďalším problémom, súvisiacim s dlhým motorom: horná časť motorových ložísk pozostávala z dvoch zvarených platní, ktoré neboli dostatočne silné na udržanie oveľa dlhšieho motoru, než bol hviezdicový motor Siemens. Tak sa stalo, že motor mohol jednoducho vypadnúť zo svojho ložiska. Niektorí užívatelia, ako princ Cantacuzeno alebo J.L. Aresti vyriešili tento problém inštaláciou motorov Lycoming. Tie dokázali vyvinúť výkon až 260 hp.


Douglas DC-1

Context: Špecifikácie (DC-1)  Technické údaje Posádka : 2 piloti a letová obsluha Kapacita : 12 cestujících Dĺžka : 18,28 m Rozpätie : 17,06 m Výška : 4,88 m Hmotnosť (prázdna) : 5 033 kg Maximálna vzletová hmotnosť : 7 938 kg Pohonná jednotka : 2 × hviezdicový motor Wright Cyclone SGR-1820F, každý s výkonom 710 ks Výkony Maximálna rýchlosť : 373 km/h Dostup : 7 010 m


De Havilland Mosquito

Context: Mosquito B Mk.IV Séria 2 Mosquito B Mk.IV Séria 2 počas letu pred dodaním 105. peruti RAF Technické údaje Posádka: 2 (pilot, navigátor/obsluhovač rádiolokátoru) Dĺžka: 12,43 m Rozpätie: 16,51 m Výška: 4,65 m Plocha krídel: 42,18 m² Hmotnosť prázdneho lietadla: 6 078 kg Vzletová hmotnosť: 9 894 kg Maximálna vzletová hmotnosť: 10 160 kg (s 1 814 kg bombou „cookie“ až 10 238 kg) Pohonná jednotka: 2 × kvapalinou chladený dvanásťvalec do V Rolls-Royce Merlin 21 alebo 23, každý s výkonom 1 280 k (954 kW) pri vzlete a 1 480 k (1 103,5 kW) vo výške 3 735 m Výkony Maximálna rýchlosť: 611,5 km/h (vo výške 5 180 m), 483 km/h (pri hladine mora) Cestovná rýchlosť: 547 km/h (vo výške 6 705 m) Dolet: maximálny dolet 3 283 km s odhadzovateľnými palivovými nádržami, bežný dolet 1 786 km s maximálnym nákladom bômb Dostup: 10 360 m Stúpavosť: 762 m/min. Čas výstupu do určitej výšky: 22 minút 30 sekúnd do výšky 8 780 m Výzbroj náklad až 907 kg bômb v trupovej bombovnici; spravidla dve 454 kg bomby alebo jedna 454 kg bomba a dve 113 kg, alebo 227 kg bomby, alebo štyri 113 kg, alebo 227 kg bomby, špeciálne upravené lietadlá mohli niesť jednu bombu s hmotnosťou 1 814 kg


Boeing KC-135 Stratotanker

Context: Nehody Počas služby postihlo lietadlá množstvo menších, ale aj závažných nehôd, ktoré si vyžiadali takmer 400 ľudských životov. Nasleduje zoznam najvážnejších z nich: 27. jún 1958 – Pri pokuse o svetový rekord sa blízko leteckej základne Westover v štáte Massachusetts zrútilo ietadlo KC-135A č. 56-3599 , keď posádka pri stúpaní nezatiahla vztlakové klapky. Zahynulo všetkých 15 osôb na palube. 10. september 1962 – KC-135, ktorý letel z leteckej základne Ellsworth na leteckú základňu Fairchild havaroval v horách 32 km severovýchodne od Spokane v štáte Washington. Lietadlo havarovalo v hmle počas priblíženia k leteckej základni. Počas havárie zahynulo všetkých 44 osôb na palube – členovia posádky a cestujúci. 16. január 1965 – KC-135A-BN Stratotanker, 57-1442, c/n 17513, havaroval po zlyhaní motora krátko po štarte zo základne McConnell v štáte Kansas. Palivom naložené lietadlo havarovalo v uliciach mesta a spôsobilo obrovský požiar. 30 ľudí zahynulo, 23 na zemi a 7 členov posádky. 17. január 1966 – Lietadlo B-52G sa počas tankovania dostal do kolízie s lietadlom KC-135, čo viedlo k úplnému zničeniu tankovacieho lietadla (všetci 4 členovia posádky zahynuli). V bombardéri zahynuli tri zo siedmich členov posádky. Bombardér niesol štyri vodíkové bomby. Poškodenie dvoch z nich viedlo k rádioaktívnemu zamoreniu územia blízko Palomares v Španielsku. 18. máj 1966 – Lietadlo č. 57-1444 pri štarte z leteckej základne Kadena sa zrútilo krátko po štarte vplyvom nedostatočnej vzletovej rýchlosti. Pri nehode zahynulo všetkých 13 osôb na palube a jedna osoba na zemi. 17. január 1968 – Lietadlo č. 58-0026 pri štarte v snehovej búrke havarovalo blízko leteckej základne Minot v Severnej Dakote. Všetkých 13 osôb na palube zahynulo. 24. september 1968 – Posádka lietadla č. 55-3133 letiaceho z Guamu do Honolulu sa rozhodla pristáť na letisku na Ostrove Wake v Mikronézii pre problémy s motorom. Počas záverečného priblíženia došlo ku kontaktu lietadla s hladinou vody a následnej havárie lietadla. Zahynulo 11 z 52 cestujúcich na palube. Všetci 4 členovia posádky nehodu prežili. 26. september 1976 – Lietadlo č. 61-0296 havarovalo v členitom močaristom teréne juhozápadne od mesta Alpena v štáte Michigan. Všetkých 20 osôb na palube zahynulo. Možným dôvodom havárie bola dekompresia kabíny lietadla. 19. marec 1982 – Lietadlo č. 58-0031 vybuchlo počas letu v blízkosti Greenwood v štáte Illinois. Pravdepodobnou príčinou bolo prehriatie zadreného palivového čerpadla a následná explózia paliva. 31. január 1989 – Lietadlo č. 63-7990, ktoré letelo na Havajské ostrovy, havaroval krátko po štarte zo základne Dyess v štáte Texas. Všetkých 19 osôb na palube zahynulo. 4. október 1989 – Lietadlo č. 56-3592 z leteckej základne Loring narazilo do kopca asi severne od osady Perth-Andover v provincii New Brunswick v Kanade. Všetci 4 členovia posádky zahynuli. 13. január 1999 – Lietadlo KC-135 Washington Air National Guard havarovalo počas priblíženia na pristátie k letisku Geilenkirchen v Nemecku. Všetci 4 členovia posádky zahynuli.


Arado Ar 234

Context: Špecifikácie (Ar 234B)  Technické údaje Pohľady na Arado Ar 234B Posádka: 1 Pohon: dva prúdové motory Junkers Jumo 004 B-1, B-2 alebo B-3 so statickým ťahom 2 x 8,82 kN (900 kp). Rozpätie: Dĺžka: Výška: Plocha krídel: Hmotnosť prázdneho lietadla: Vzletová hmotnosť: Maximálna vzletová hmotnosť: Výkony Maximálna rýchlosť (v ): /h Cestovná rýchlosť: /h Doba výstupu (do ): 1,5 min Dostup: Dolet: bez bômb ; s nákladom bômb Výzbroj 2x pevné dozadu strieľajúce kanóny MG 151/20 kalibru so zásobou 400 nábojov (inštalované iba u niektorých lietadiel) 3x bomba SD alebo SC 500 (po ), resp. 1x SD/SC 1 000 () a 2x SD/SC 250 (po ), resp. 1x bomba PC 1 400, alebo tri protipechotné kazetové bomby AB 250 alebo AB 500.


Dassault Rafale

Context: Špecifikácie Dassault Rafale Dassault Rafale B, C a M Súbor:MICA P1220883.jpg|thumb|Strela MICA IR s infračerveným navádzaním na lietadle Dassault Rafale Technické údaje Posádka : 1 - 2 Dĺžka : Rozpätie : Výška : Nosná plocha : Hmotnosť (prázdny) : (B)(C) Vzletová hmotnosť : Maximálna vzletová hmotnosť : Pohonná jednotka : 2 × dvojprúdový motor Snecma M88-2 s prídavným spaľovaním Suchý ťah : 2× 50,04 kN Ťah s forsážou : 2× 75,62 kN Výkony Maximálna rýchlosť : /h Dolet : Preletový dolet : Dostup : Stúpavost : /s Plošné zaťaženie : /m² Ťah/Hmotnosť : 0,988 Preťaženie : +9/-3,6 g Výzbroj 1 kanón GIAT 30/M791 kalibru so zásobou munície 125 ks 14 externých závesov (B/C) a 13 externých závesov (M) - s nosnosťou do 9 500 kg Strely vzduch-vzduch: MICA IR/EM (RF) Magic II Meteor Strely vzduch-zem: MBDA Apache Storm Shadow Bomby: AASM-Hammer Paveway II/III/Enhanced Paveway Iné: Thales Damocles - zameriavací kontajner na laserom navádzané bomby Thales AREOS - kontajner, určený na prieskum 5 prídavných palivových nádrží na zvýšenie doletu


Alberto Santos-Dumont

Context: Alberto Santos-Dumont sa začal zaujímať o lietadlá ťažšie ako vzduch v roku 1904 po rozhovore s americkým leteckým priekopníkom Chanuteom, kedy získal aj informácie o letoch bratov Wrightovcov. Do sporov o pravdivosti informácii o výkonoch Wrightovcov, ktoré v tom čase prebiehali medzi francúzskymi aviatikmi, sa nezapojil. Keďže Alberto neskôr pred odchodom z Francúzska zničil svoj archív, o viacerých konštrukciách sa dochovalo málo údajov. No.11 bol jednoplošný klzák, No.12 bol vrtuľník (v roku 1905 boli ich náčrty uverejnené v časopisoch L'Aerophile a L'auto). Vrtuľník No.12 ostal pravdepodobne nedokončený.


Congrès International d’Architecture Moderne

Context: Ďalšie informácie  Architektonický štýl Aténska charta Team X Urbanizmus Územné plánovanie Union of Modern Architects DOCOMOMO


Peter a Alison Smithsonovci

Context: Nerealizované projekty  Coventry Cathedral neúspešný súťažný návrh, 1951 zlatá poľná cesta neúspešný súťažný návrh, 1952 Sheffield University, neúspešný súťažný návrh Kategória:Anglickí architekti


Alberto Santos-Dumont

Context: Konštrukcia lietadiel Alberto Santos-Dumont sa začal zaujímať o lietadlá ťažšie ako vzduch v roku 1904 po rozhovore s americkým leteckým priekopníkom Chanuteom, kedy získal aj informácie o letoch bratov Wrightovcov. Do sporov o pravdivosti informácii o výkonoch Wrightovcov, ktoré v tom čase prebiehali medzi francúzskymi aviatikmi, sa nezapojil. Keďže Alberto neskôr pred odchodom z Francúzska zničil svoj archív, o viacerých konštrukciách sa dochovalo málo údajov. No.11 bol jednoplošný klzák, No.12 bol vrtuľník (v roku 1905 boli ich náčrty uverejnené v časopisoch L Aerophile a L auto ). Vrtuľník No.12 ostal pravdepodobne nedokončený. V lete 1906 dokončil svoju najznámejšiu konštrukciu - No.14bis . No.14bis bol 3-komorový dvojplošník vybavený motorom Antoinette s výkonom 17,7 kW priamo poháňajúci vrtuľu s priemerom 2,4 metra. Lietadlo malo rozpätie krídla 11,2 m, dĺžku 9,7 m a výšku približne 3,4 m. Hlavné krídlo s nosnou plochou 52 m² bolo umiestnené vzadu a malo vysoké vzpätie - okolo 10 stupňov. Medzi krídlami sa nachádzal štvorboký nosník tvoriaci trup lietadla. Smerové plochy vpredu mali taktiež jednoduchú krabicovú konštrukciu. Ich vodorovné steny slúžili ako výškové kormidlo, bočné ako smerové. Poťah krídla bol z textilu a nachádzal sa aj na stenách krídla, takže lietadlo pripomínalo draky Lawrenca Hargrava. Motor sa nachádzal v trupe na úrovni hlavných nosných plôch, pred ním - na úrovni nábehovej hrany krídla - bol v prútenom koši post pilota. Koncepciu lietadla so smerovými plochami vpredu odporučil Santos-Dumontovi francúzsky priekopník letectva Ferdinand Ferber. Výhodou takéhoto usporiadania mala byť možnosť konfrontovať polohu smerových plôch s horizontom. Keďže Santos-Dumont nemal žiadne skúsenosti s pilotovaním takéhoto stroja, rozhodol sa skonštruovať zariadenie použiteľné pre výcvik. Prvý pokus podvesiť lietadlo pod vzducholoď označenú No.14B nebol úspechom pre nedostatočnú rýchlosť sústavy. Následne vykonal niekoľko pokusov s lietadlom zaveseným pod vozíkom kĺzajúcim sa na naklonenom lane. Nakoniec koncom augusta 1906 niekoľkokrát skúšal s lietadlom rolovať na lúke Bagatelle. Tu uskutočnil aj niekoľko skokov, avšak pri poslednom z nich poškodil vrtuľu. Popri oprave konštruktér lietadlo odľahčil a vybavil leteckým motorom Antoinette s výkonom 36,7 kW a spravil aj niekoľko ďalších zmien (napr. na podvozku). Na prekonštruovanom stroji sa Santos-Dumont 23. októbra 1906 vzniesol do vzduchu a hladko pristál , pričom preletel vzdialenosť 60 až 70 m. Okrem priazne Parížanov týmto získal aj Archdeaconovu cenu (strieborný pohár a 1 500 frankov), ktorej podmienkou bol let dlhý 25 m. Historický let No.14-bis, 12. november 1906 12. novembra 1906 sa Santos-Dumont na lúke Bagatelle pokúsil o prekonanie doterajších výkonov. Pri tomto pokuse bola prítomná aj komisia Francúzskeho aeroklubu, ktorá vypísala cenu 1 500 frankov za let dlhý 100 m. Túto cenu sa pokúšal získať aj Louis Blériot s typom No. IV bis. Jeho konštrukcia mala dva nosné komorové systémy v štýle Hargrave v tandeme. Santos-Dumont dal Blériotovi prednosť, ten však svoje lietadlo rozbil pri pokuse o štart. V tento deň Alberto uskutočnil niekoľko vzletov, medzi nimi aj let dlhý 220 m, pri ktorom dosiahol výšku 6 m. Tento let je pokladaný za prvý riadený motorový let lietadla ťažšieho ako vzduch v Európe. Organizácia FAI (založená v roku 1905) následne priznala Santos-Dumontovi dosiahnutie prvých rekordov v kategórii C; rýchlostný rekord: 41,292 km/h, diaľkový rekord: 220 m a rekord vo vytrvalosti: 22 sekúnd. Santos-Dumont ďalej pokračoval vo vývoji lietadiel. Skonštruoval typ No.15 s menšou nosnou plochou a silnejším motorom s nosnými plochami komorovej konštrukcie. Toto lietadlo však rozbil pri pokuse o prvý vzlet po tom, ako sa nepohodol s hodnotiacou komisiou. Vývoj No.15 mal pokračovať No.17 z roku 1907, ten sa však realizácie nedočkal. Santos-Dumont sa po zničení No.15 na čas prestal venovať letectvu a pracoval na vodnom klzáku označenom No.18. No.19 Libellule V rokoch 1907 až 1909 pracoval Santos-Dumont na svojej najlepšej konštrukcii. Vznikla v štyroch variantoch označených No.19, No.20, No.21 a No.22. Typ No.19 „Libellule“ vzlietol prvýkrát 17. novembra 1907, kedy Santos-Dumont uskutočnil dva lety dlhé približne 200 metrov. Bol to malý 1-miestny jednoplošník s dĺžkou 6,69 m, rozpätím krídel 5,46 m, s nosnou plochou 10 m². Hmotnosť prázdneho lietadla bola 107 kg. Motor Dutheil-Chalmers s výkonom 13,2 až 14,7 kW poháňal priamo vrtuľu s priemerom 1 m. Základ konštrukcie tvoril nepotiahnutý hranolovitý vozík z oceľových trúbok, ku ktorému bola v spodnej časti pripevnená sedačka pilota a podvozok, v hornej krídlo. Krídlo malo opäť vzpätie približne 10 stupňov, drevenú konštrukciu s prútenými rebrami a bolo vystužené oceľovými strunami. Krížové smerové plochy boli upevnené na nosníku z bambusovej tyče. Na bokoch centrálnej konštrukcie boli upevnené zvislé plochy v tvare šesťuholníka, ktoré mali napomôcť smerovej stabilite. Pri ďalšom lete dňa 23. novembra pilot lietadlo poškodil pri pristátí. Santos-Dumont potom lietadlo prestaval a vybavil silnejším motorom, ktorý poháňal vrtuľu remeňovým prevodom. O letoch na modifikovanom lietadle označenom No.19bis sa údaje nezachovali. Existujú aj fotografie ďalšej modifikácie No.19 vybavenej dvoma protibežnými vrtuľami, ďalšie informácie sa však takisto nedochovali. Následníkom No.19 sa stalo lietadlo No.20 „Demoiselle“ , ktoré by dnes rovnako patrilo do kategórie ultraľahkých lietadiel. Oproti No.19 malo lietadlo čiastočne prekonštruovanú centrálnu konštrukciu, bolo poháňané vylepšeným motorom Dutheil-Chalmers s výkonom 25,7 kW. "Demoiselle"Motor poháňal 2-listovú vrtuľu typu Chauvière vyrobenú z mahagónu. Výškové riadenie pilot ovládal pravou rukou, smerové ľavou, krivenie krídel pákou umiestnenou za svojím chrbtom. Lietadlo malo rozmery a hmotnosť prakticky totožné s predchodcom No.19. Prvý let uskutočnil Santos-Dumont 6. marca 1909 v Issy-les-Moulineaux. Lietadlo lietalo dobre, napriek tomu však bolo náročné na pilotáž. V máji na ňom preletel 2 km a v septembri už vzdialenosť 18 km. Toto lietadlo sa dočkalo sériovej výroby, ktorej sa ujala firma Clément-Bayard, a ktorej Santos-Dumont povolil výrobu bez licenčných poplatkov. Celkovo bolo tohoto „malého športového lietadla“ vyrobených približne 100 kusov. Na tomto type lietadla získalo pilotný diplom alebo vykonalo svoje prvé lety množstvo známych letcov (Roland Garros, Hélène Dutrieu a ďalší). Konštrukcie No.21 a No.22 vychádzali z No.20 „Demoiselle“. No.21 bol vybavený motorom Darraq (alebo Antoinette), typ No.22 mal vodou chladený motor Bayard. S typom No.22 dosiahol Santos-Dumont údajne rýchlosť 110 km/h. Alberto Santos-Dumont naposledy pilotoval lietadlo v novembri 1909.


Thomas Telford

Context: Introduction Pontcysyllteský akvadukt cez údolie rieky Dee v severnom Walese (jún 2005) Thomas Telford ( 9. august 1757, Eskdale, Spojené kráľovstvo – † 2. september 1834, Westminster, Londýn) bol britský stavebný inžinier. Narodil sa v Škótsku. Vyučil sa kamenárom a pracoval na rôznych stavbách v Edinburghu, Londýne a v portsmouthských dokoch. V roku 1787 sa stal stavebným inžinierom verejných prác v grófstve Shropshire. V roku 1790 bol poverený prvou samostatnou veľkou prácou, ktorou bol most cez rieku Severn v Montforde (Montford Bridge).


Tour Franklin

Context: Externé odkazy  Tour Franklin Kategória:Mrakodrapy v La Défense Kategória:Architektúra z 1972 Kategória:Puteaux Kategória:Stavby v departemente Hauts-de-Seine


Tour Michelet

Context: Externé odkazy  Tour Michelet Kategória:Mrakodrapy v La Défense Kategória:Architektúra z 1985 Kategória:Puteaux Kategória:Stavby v departemente Hauts-de-Seine


Technický výkres

Context: Technické výkresy podľa oboru


Kostol Najsvätejšieho srdca Ježišovho a Nepoškvrneného srdca Panny Márie

Context: Realizácia Statik a konštruktéri sa v plnej miere podriadili výtvarnému riešeniu architektov, hľadali spôsoby a formy riešenia, a na kompromisy pristupovali až po vyčerpaní, v danej situácii všetkých riešení. Statika, ako technická disciplína v stavebníctve, tu nebola ako slúžka technológie a nepodriaďovala sa diktátu stavebných firiem, ale bola tvorivou a koncepčnou partnerkou architektonickému a výtvarnému návrhu stavby, a dotvárala stavebné diely až do ich konečného efektu. Pre vyriešenie problému na stavbe bol väčším prínosom na stavbe naškicovaný detail riešenia konkrétnemu pracovníkovi a s následným vysvetlením, ako dopredu v kancelárii rozpracovaný nákres. Týmto spôsobom tím projektantov a realizátorov fungoval počas celej doby výstavby, t. j. päť rokov. To znamená, že počas výstavby bol projekt živý a priebežne aktualizovaný, samozrejme pri dodržiavaní architektonickej línie.


Institut du Monde Arabe

Context: Inšpirácia Architekti hľadali inšpiráciu v podzemí. Ich záchytnými bodmi boli hlavne historické vzory, ako podzemné jaskynné obydlia v Číne a indiánske obydlia v útesoch v Mesa Verde. Tiež študovali sopečné jaskyne, ktoré inšpirovali Ceasara Manriqua pri jeho práci v Lanzarote, ako aj skulptúry od Richarda Serra. Serrove skulptúry boli obzvlášť dôležité pre ich dizajn. Konfrontovali topografiu s geometriou, a rovnakým spôsobom čelili geografickým, topografickým a klimatickým výzvam danej situácie. Začlenili pozitívne aspekty tejto obrovskej krajiny do budovy.