Opportunity

Context: Opis telesa Štruktúra robotov MER (identická pre Opportunity aj Spirit) Opportunity vložená vo vnútri pristávacieho modulu Opportunity bola postavená skôr ako jej identické dvojča Spirit. Po štarte mala sonda priemer 2,65 m a výšku 1,58 m. Počas preletu medziplanetárnym priestorom jej teleso pozostávalo z valcovej služobnej časti a pristávacieho modulu v tvare dvojitého kužeľa. Teleso bolo stabilizované rotáciou rýchlosťou 2 otočky za minútu. Preletová časť Preletová časť mala prázdnu hmotnosť 183 kg. Na spodnej strane bola vybavená panelom fotovoltaických batérií. Tie dodávali blízko Zeme vyše 600 W elektrickej energie. Ich výkon so vzrastajúcou vzdialenosťou sondy od Slnka postupne klesal. Pri Marse dodávali už len približne 300 W. Solárne panely dobíjali 2 lítiumsulfonylové akumulátorové batérie. Preletová časť obsahovala aj dva bloky so štyrmi manévrovacími motormi na palivo hydrazín, ktoré boli uložené v dvoch guľatých titánových nádržiach (celkove 52 kg). Orientáciu jej zabezpečoval detektor Slnka a skener hviezd. Na spodnej strane preletovej časti boli umiestnené taktiež dve antény pre spojenie so Zemou - jedna s malým ziskom, jedna so stredným ziskom. Nachádzal sa tu aj radiátor systému tepelnej regulácie. Pristávacia časť Pristávací modul mal kryt tvorený kužeľovitým tepelným štítom s hmotnosťou 90 kg a zadným kužeľovým krytom s hmotnosťou 198 kg. K nemu bol pripojený padák s priemerom 15 m. Vnútri bola umiestnená vlastná pristávacia časť v tvare pravidelného štvorstenu vážiaca 365 kg. Ku každej zo stien štvorstenu bolo pripojených 6 nafukovacích airbagov s pracovným tlakom 6,9 kPa. Tie slúžili na zmiernenie nárazu pri dopade na povrch planéty. Na trojuholníkovej podstave štvorstenu bolo ukotvené vozidlo. Bočné strany štvorstenu boli výklopné, roztvárané servomotormi, ktoré slúžili aj na prípadné uvedenie modulu do horizontálnej polohy. Vlastné vozidlo s celkovou hmotnosťou 174 kg má rozmery 1,49×2,29×1,58 m. Je vybavené šesťkolesovým podvozkom so samostatne riadeným predným a zadným párom kolies. Systém so šiestimi výkyvne zavesenými kolesami s priemerom 0,25 m sa samostatnými elektromotormi umožňuje jazdu maximálnou rýchlosťou 50 mm/s. Najvyššia rýchlosť v praxi bola 10 mm/s. Podvozok toleruje sklon až 45° v ktoromkoľvek smere, ale riadiaci počítač povoľuje maximálny sklon 30°. Na hornej podstave sú umiestnené 3 panely fotovoltaických batérií, z toho dva výklopné. Ich plocha je 1,3 m2 a maximálny príkon 140 W. Bezprostredne po pristátí bola denná priemerná dodávka elektrickej energie 900 Wh/sol, postupne však klesala v dôsledku toho, ako sa panely pokrývali prachom. Na hornej podstave je umiestnený aj sťažeň PMA (Pancam Mast Assembly), na ktorého vrcholu je pár navigačných kamier NavCam (Navigation Camera) so zorným uhlom 45°. Ďalšie dve dvojice kamier HazCam (Hazard Avoidance Camera) so zorným poľom 120° umiestnené na spodnej strane vozidielka, na jeho prednej a zadnej časti, slúžia na detekciu prekážok na ceste do vzdialenosti 4 m. Okrem toho se dá na navigáciu využiť aj experimentálna panoramatická kamera. Elektronika a dve lítiumsulfonylové akumulátorové batérie sú umiestnené v aerogelom tepelne izolovanej časti na trupe vozidla. Jej obal je vyrobený z kompozitného materiálu. Teplota vo vnútri je udržovaná kombináciou odpadového tepla z elektroniky, elektrického kúrenia a ôsmich rádioizotopových vykurovacích elementov LWRHU (Lightweight Radioisotope Heater Unit). Vedecké vybavenie vozidla na otočnom sťažni panoramatická kamera (PanCam) pre stereoskopické snímkovanie terénu, obidve časti sú vybavené kotúčmi filtrov pre odhad mineralogického zloženia okolia miniatúrny spektrometer tepelných emisií (Miniature Thermal Emission Spectrometer, Mini-TES) skúma minerály pomocou ich tepelného vyžarovania na výklopnom ramene v prednej časti Mössbauerov spektrometer (Mössbauer Spectrometer) pre hľadanie zlúčenín železa vo vzorke spektrometer röntgenového a alfa žiarenia (Alpha Particle X-ray Spectrometer, APXS) mikroskopický zobrazovač (Microscopic Imager, MI) pre detailné snímky hornín brúska (Rock Abrasion Tool, RAT) pre očistenie a obrúsenie skúmaných kameňov Štart rakety Delta II s roverom Opportunity Súbor:Entry.jpg|left|thumb|Umelecká predstava o prelete pristávacieho modulu chráneného tepelným štítom atmosférou Umelecká predstava o pristávaní roverov MER na povrchu Marsu – pristávacie moduly sú obalené v airbagoch, vďaka ktorým sa po prvom dopadne niekoľko ráz odrazili od planéty.


Prieskum Marsu kozmickými sondami

Context: Druhý nápor (2003)  Nozomi Mars Express Japonská sonda Nozomi odštartovala už v roku 1998, ale pre poruchu nosiča sa nedostala na potrebnú dráhu a spotrebovala veľa paliva. Aby sa jej podarilo pri Marse zabrzdiť, bolo rozhodnuté využiť menej náročný prílet v roku 2003. Môžeme ju teda počítať k celkom 5 sondám, ktoré mali v tomto období Mars skúmať. Bohužiaľ v kritický okamih zážihu nebolo so sondou naviazané spojenie a tá iba bez úžitku preletela okolo. Mars Express Misia Európskej vesmírnej agentúry zahŕňala orbitálny modul a povrchovú sondu Beagle 2, ktorá mala pomocou mechanickej ruky skúmať pôdu vo svojom okolí. So sondou Beagle 2 nebolo po plánovanom pristátí nadviazané spojenie. Orbitálna sonda Mars Express potvrdila výskyt vodného ľadu v polárnych oblastiach. Mars Exploration Rover 2003 Spirit Rover Panoramatický snímok Opportunity v ktáteri Endurance Misia Mars Exploration Rover pozostáva z dvoch vozidiel (roverov): Opportunity a Spirit, ktoré sú IDENTICKÉ . Spirit pristál 4. januára 2004 v kráteri Gusev a Opportunity 25. januára 2004 na pláni Meridiani. Hlavným cieľom misie je hľadať kamene a pôdu, ktorá by dokazovala skorší výskyt vody na Marse. Vozidlo Spirit sa odmlčalo po šiestich rokoch práce v marci 2010, Opportunity je tiež odmlčaná.Prekonala rekord;najdlhšia jazda na inej planéte, resp. inom objekte ako je Zem, dokonca aj v misiách Apollo s mesačnými rovermi (41 km).Našla na povrchu Marsu hematit, čo je zlúčenina, že na Marse v minulosti prúdila voda.Rover Opportunity bol rover, ktorý prekonal všetky očakávania. Mars Reconnaissance Orbiter,


Deep Impact (sonda)

Context: Misia EPOXI NASA sa po splnení všetkých cieľov výskumu kométy Tempel 1 rozhodla predĺžiť činnosť sondy v rámci projektu EPOXI (skr. z Extrasolar Planet Observation and Deep Impact Extended Investigation ). Cieľom tejto misie je využiť ďalekohľady sondy na fotometriu hviezd s cieľom hľadania extrasolárnych planét a tiež pokračovať vo výskume komét uskutočnením blízkeho preletu okolo ďalšej z nich. Pôvodne bol pre tento účel plánovaný prelet okolo kométy 85P/Boethin v decembri 2008, no keďže sa ju astronómom pravdepodobne kvôli jej rozpadu nepodarilo viac lokalizovať, bola nakoniec pre tento účel vybraná kométa 103P/Hartley. Sonda okolo nej preletela vo vzdialenosti asi 4. novembra 2010 a stala sa tak prvou kozmickou sondou v histórii, ktorá uskutočnila úspešný blízky výskum viac ako jednej kométy. V januári 2003 ešte vykonala vzdialený prelet okolo kométy C/2012 S1, pričom pomohla určiť jej dráhu. Spojenie Zeme so sondou skončilo 8. augusta 2013.


Program Discovery

Context: Neúspešné misie  CONTOUR bola sonda, ktorá mala navštíviť a študovať kométy Encke a Schwassmann-Wachmann 3. Odštartovala z mysu Canaveral 3. júla 2002. 15. augusta bol zapálený raketový motor, ktorý mal sondu doviesť na medziplanetárnu dráhu, ale kontakt so sondou bol stratený. Zistilo sa, že sa v blízkosti očakávanej pozície sondy pohybujú tri telesá, pravdepodobne časti sondy, zničené pri zážihu motora. Trosky sondy sa pohybujú po geocentrickej dráhe.


Opportunity

Context: Rozšírená misia  Endurance Počas 95. solu (30. apríla 2004) dorazila Opportunity na západný okraj krátera Endurance . Prvé dni strávil rover na okraji krátera skúmajúc ho na diaľku. Počas 102. solu sa začal pomaly presúvať po okraji krátera. 105. až 108. sol strávil skúmaním kameňa Lion Stone (angl. leví kameň) a potom pokračoval v ceste okolo kráteru v protismere pohybu hodinových ručičiek. Cieľom jazdy bolo okrem vedeckého výskumu tiež zistiť, či je bezpečné spustiť rover dovnútra krátera. Na prelome mája a júna vozidlo skúmalo kameň Diogenes na okraji krátera. Niekoľko nocí trávil robot v „hlbokom spánku“, aby ušetril elektrickú energiu. Z tohto spánku sa však niekedy zobúdzal ešte nadránom, aby mohol využiť momentálny prelet retranslačnej družice na komunikáciu. Útvar Burns Cliff vo vnútri krátera Endurance . Farby hornín sú skutočné. Opportunity začala 9. júna pomaly zostupovať do krátera. Kvôli prieskumu sa musela spúšťať po svahoch so sklonom takmer 30°. 17. júla robot skúmal zlom Razorback a útvar Flatland . 19. júla prostredníctvom fotografických snímok zisťoval stav zaprášenia solárnych panelov vozidla marťanským prachom. Množstvo prachu na paneloch totiž ovplyvňuje množstvo elektrickej energie, ktorú môže rover dostávať. Počas prác v júli a auguste mal robot obrovské problémy s pokĺzavaním sa na pieskových svahoch. V polovici septembra sa Mars dostal do konjunkcie so Slnkom a kvôli veľmi obmedzenému rádiovému spojeniu sa program robota obmedzil na minimum. Problémy sa vyskytli aj pri presune k plánovanému cieľu Burns Cliff , príkrej rozpukanej stene. Po skončení jazdy k cieľu robot zostal kvôli silným poklzom dokonca o 0,35 metra nižšie ako ležalo miesto, z ktorého sa vydal na cestu. Burn Cliffs geológov zaujali, pretože sa v nich stretávali dva typy hornín s rozlične smerovanými vrstvami. Začiatkom novembra bolo rozhodnuté o zmene plánu, keďže cesta k Burns Cliff nebola možná. V kráteri strávil Opportunity celú marťanskú zimu, ktorá vyvrcholila 30. septembra 2004. Obe vozidlá, Spirit aj Opportunity, prečkali zimu bez problémov, čo projektantov prekvapilo. Opportunity opustila kráter Endurance na 315. sol od pristátia potom, ako v ňom strávila 181 dní (6 mesiacov). Výjazd prebehol bez problémov. Robot sa venoval diaľkovým pozorovaniam a následne sa vrátil k stopám svojich kolies, ktoré zanechal pri príjazde ku kráteru. Potom sa vydal na jazdu k zvyškom svojho tepelného štítu. Dorazil k nemu 19. decembra a začal ho skúmať. Štít sa pri dopade na povrch rozpadol na dve veľké časti a množstvo menších úlomkov. Robot skúmal aj blízky kameň Heat Shield Rock (angl. "kameň pri tepelnom štíte"), pričom sa ukázalo, že ide o meteorit. Počas jeho prieskumu bola atmosféra dosť znečistená prachom. Z tohto dôvodu Opportunity dostávala len zhruba 75 % elektrickej energie z množstva, ktoré získala za jasných dní, a kvôli šetreniu musela byť často ukladaná do hlbokého spánku. Jazda na juh Po skončení prieskumu štítu a jeho okolia sa 18. januára 2005 Opportunity vydala smerom na juh. Počas jazdy prebiehal diaľkový výskum okolia, ale aj niektorých blízkych útvarov, napríklad brázd v piesku, ktoré robot vyhĺbil koncom januára a 8. februára. V druhej polovici februára sa predmetom bližšieho výskumu robota stali kamene Russet a Normandy . Pieskové duny 8. marca Opportunity dorazila k malému kráteru Vostok , ktorý bol takmer celý zaviaty pieskom. Rover preskúmal kráter, urobil jeho panoramatickú snímku a zameral sa na ciele, ktorých pomenovania mali, podobne ako samotný kráter, vzťah k počiatkom sovietskej kozmonautiky: vzorka pôdy Lajka a kameň Gagarin . Potom pokračoval vo svojej ceste na juh, pričom urobil rekordy v rýchlosti aj vzdialenosti presunu. Dokázal ísť rýchlosťou až 100 metrov za hodinu a počas 410. solu prekonal 220 metrov. 25. marca sa dostal do blízkosti zvlnených dún a začal skúmať ich zloženie. Potom duny prešiel a pokračoval v jazde na juh. Začiatkom apríla sa vyskytli problémy, ktoré začali poruchou na retranslačnej družici Mars Odyssey. Vedecký program počas týchto dní bol obmedzený na nenáročné diaľkové pozorovania. Po vyriešení problémov sa Opportunity opäť vydala na juh a prekonala 5. kilometer svojej celkovej trasy po marťanskom povrchu. Jazdu prerušil problém s natáčaním pravého predného kolesa, ktoré zostalo vychýlené asi 8° od priameho smeru. Robot napokon pokračoval v jazde (oproti uplynulým dňom pomalšie) aj bez použitia ovládania problémového kolesa. Onedlho sa vyskytla anomália v činnosti počítača. Uviaznutie v dune Séria snímok zachytáva snahu o vyslobodenie Opportunity zo sypkého materiálu, do ktorého zapadla 26. apríla Opportunity uviazla v dune z jemného piesku. Predné aj zadné kolesá boli v piesku ponorené viac než polovicou svojho priemeru. Cieľom jej ďalšej činnosti sa preto stali merania a snímky, ktoré mali riadiacemu stredisku pomôcť vozidlo vyslobodiť. Zároveň robila diaľkové pozorovania okolia. V Laboratóriu prúdového pohonu sa zatiaľ pracovníci snažili vytvoriť čo najvernejšiu kópiu materiálu, do ktorého robot zapadol, aby nasimulovali situáciu na Marse a vyskúšali spôsob možného vyslobodenia najprv na pozemskom dvojníkovi Opportunity. Napriek enormnému úsiliu riadiaceho strediska však rover prešiel do konca mája sotva 30 centimetrov. Kolesá robota dostali príkaz na spätný chod, ale silne sa pokĺzavali a stroj sa hýbal len nepatrne. Postupne sa však poklz zmenšoval a robot prekonával každý deň viac a viac centimetrov. Opacita atmosféry (množstvo prachu v atmosfére Marsu) sa však začiatkom júna opäť zväčšila, solárne panely dostávali menej energie a robot musel preto zmenšiť počet pokusov o svoje vyslobodenie. Napriek tomu sa stroj 4. júna z duny, medzitým pomenovanej Purgatory Dune (angl. „pekelná duna“), úplne dostal. Vozidlo sa však od duny príliš nevzdialilo, pretože riadiace stredisko sa rozhodlo podrobne ju preskúmať a zistiť, prečo práve do nej rover zapadol, keď s inými dunami nemal problém. Najprv prebiehal diaľkový prieskum duny, potom sa k nej Opportunity pomaly priblížila a preskúmala ju zblízka. Po skončení prieskumu pokračovala vo svojej ceste na juh. Aby znova nezapadla do duny, dostala príkaz ju obísť. Počas tohto manévru bol riadiaci tím veľmi opatrný. Pozorne sa sledoval náklon vozidla, vychýlenie vo všetkých troch osách, zaťaženie náhonu kolies a tiež poklz kolies. Erebus V auguste sa rover dostal do oblasti pokrytej plochými kameňmi. Podrobne preskúmal niekoľko cieľov ( Arkansas , Fruit Basket , Lemon Rind Strawberry , a vzorku pôdy Reiner Gamma ). Potom pokračoval v jazde, pričom vykonával štandardný prieskum. Jeho ďalším cieľom bol kráter nazvaný Erebus a výskum hornín na jeho okrajoch. Na okraji krátera došlo niekoľkokrát k nečakanému resetovaniu palubného počítača a prepnutie vozidla do bezpečnostného módu, ktorý vyvolal stav hlbokého spánku. Napriek problémom začala Opportunity v októbri obchádzať kráter Erebus západným smerom. Kvôli pokĺzavaniu kolies a obavám, aby robot opäť nezapadol, mu riadiace stredisko nariadilo zmeniť pôvodne plánovanú trasu. K problémom s reštartovaním počítača a s pokĺzavaním kolies sa pridala opäť zvýšená prašnosť atmosféry, kvôli ktorej musel rover šetriť energiou. Dôvodom znečistenia atmosféry bola prachová búrka. Zakalenie atmosféry bolo také silné, že robot niekedy nevykonával svoje obvyklé činnosti. Začiatkom novembra sa situácia s energiou mierne zlepšila. Opportunity pokračovala v objazde krátera a venovala sa výskumu niekoľkých vytipovaných cieľov. 9. novembra došlo pravdepodobne k odfúknutiu prachovej vrstvy na solárnych paneloch, čím sa príkon elektrickej energie vrátil do normálu. Začiatkom decembra zostala Opportunity stáť na okraji krátera, pretože sa jej nepodarilo zložiť robotické rameno do prepravnej polohy. Príčina tejto poruchy nebola známa a riadiace stredisko absolvovalo niekoľko pokusov o nápravu. Nehybná Opportunity sa zatiaľ venovala diaľkovým pozorovaniam. 2. januára sa problém s robotickým ramenom podarilo vyriešiť a rover mohol pokračovať v jazde a v práci na okraji krátera. Kamera PanCam robila množstvo snímok, z ktorých vznikla farebná panoráma krátera Erebus . Do vnútra samotného krátera však nevstúpila. 19. januára sa Opportunity po 58 dňoch strávených na jednom mieste znova pohla a dokončovala geologický prieskum okraja krátera. Opakované ťažkosti so skladaním robotickej ruky priebeh výskumu spomaľovali. Vo februári a marci postupne prechádzala od jedného cieľa k druhému. Na ceste k Victorii Súbor:Opportunity at Victoria Crater from Mars reconnaissance orbiter.jpg|thumb|left|Výkonná kamera sondy Mars Reconnaissance Orbiter nasnímala z obežnej dráhy stopy rovera Opportunity v blízkosti krátera Victoria Po skončení prieskumu krátera Erebus 5. marca 2006, sonda jazdu na juh zrýchlila. Jej ďalším cieľom sa stal kráter Victoria, od ktorého bola začiatkom februára vzdialená asi . Cestou rover vykonával pravidelný diaľkový prieskum a meranie blízkeho okolia. Každý sol prekonal niekoľko desiatok metrov a po skončení denného presunu snímal okolie a oblohu. Cestu trochu skomplikovala porucha na retranslačnej družici 2001 Mars Odyssey. 6. mája bol už identifikovaný okraj krátera Victoria na fotografiách roveru. Stále ho však od neho delila vzdialenosť . Počas 833. solu však vozidlo opäť zapadlo do duny, napriek tomu, že ju riadiace stredisko zhodnotilo ako bezpečné. Podľa fotografií sa však kolesá nezahrabali tak hlboko ako pred rokom. Pokusy o vyslobodenie prebiehali niekoľko dní, a počas 841. solu sa Opportunity z duny dostala. Po vyfotografovaní duny robot opäť pokračoval vo svojej jazde ku kráteru Victoria , ktorý bol už vzdialený menej ako . Po skončení denného presunu často merala opacitu atmosféry. Ako vedľajší cieľ na ceste k veľkému kráteru Victoria bol vybraný oveľa menší kráter Beagle , vzdialený asi 500 metrov od Victorie. Opportunity vyfotografovala panorámu menšieho krátera, snímkovala vybrané ciele, ale pokračovala tiež v meraniach opacity atmosféry. Počas 907. solu rover kráter opustil a pokračoval v jazde k Victorii . Victoria Opportunity dorazila k okraju krátera Victoria 26. septembra 2006 (sol 952). Najprv uskutočnila výskum na diaľku a s panoramatickými snímkami, potom sa presunula k útesom pomenovaným Cape Verde . Victoria bol najväčší a najhlbší kráter, ktorý táto sonda na Marse skúmala. Jeho hĺbka dosahuje až 70 metrov pod úroveň terénu. Prvým cieľom podrobnejšieho výskumu rovera sa stal útvar Cape Verde na okraji krátera. Prácu rušila konjunkcia Marsu so Slnkom, kvôli ktorej boli aktivity robota opäť obmedzené na minimum a celý mesiac sa nekonal nijaký pohyb vozidla. Ďalšie správy o činnosti Opportunity boli zverejnené až 13. novembra 2006 Opportunity sa venovala Cape Verde aj počas konjunkcie a robila jeho snímky. Po skončení práce na Cape Verde sa robot vydal k ďalšiemu útvaru, Cape St. Mary . Z Cape St. Mary fotografovala vrstvy hornín severnej časti Cape Verde . Potom sa vydala na objazd krátera, pričom hľadala bezpečné miesto, ktorým by mohla zostúpiť do jeho vnútra. Pomenovanie mysov (angl. cape ) a zálivov kráteru Victoria vychádza z geografických názvov spojených s objaviteľskou plavbou Fernanda Magalhaesa, ktorého flotila s loďou Victoria po prvýkrát oboplávala svet. Riadiace stredisko zapojilo Opportunity aj do pokusov získať opäť kontakt s nedávno stratenou sondou Mars Global Surveyor. Ani Opportunity však nezachytila jej signál. Začiatkom roka 2007 Opportunity zaznamenala poruchu vŕtačky RAT. Jej následná skúška ukázala, že pravdepodobne zlyhal prívodník senzoru, ktorý hlási okamih dotyku nástroja s povrchom horniny. Robot pokračoval v objazde, pričom študoval rôzne ciele v okolí kráteru, ako aj stav atmosféry. Pri ďalšom pohybe pozdĺž okraja krátera naučil riadiaci tím sondu orientovať sa v teréne podľa stôp kolies, ktoré zanechávala v piesku. Okolitý piesočný terén bol totiž relatívne plochý a bez výrazných orientačných bodov. 6. februára prekonala celková dĺžka dráhy prejdenej roverom hranicu , životnosť jej konštrukcie bola pritom projektovaná len na . V druhej polovici februára sa sonda venovala útvaru pomenovanému po známom pozemskom Myse dobrej nádeje – Cape of Good Hope . V postupnom objazde krátera pokračovala až do apríla 2007. Pri útese Tierra del Fuego , ktorý bol cca 100° od Duck Bay sa otočila a vracala naspäť k Duck Bay , pričom pátrala po mieste vhodnom pre vstup dovnútra. V máji 2007 vietor opäť očistil solárne panely roveru, následkom čoho vzrástla produkcia elektrickej energie na hodnoty, ktoré dosahovala krátko po pristátí. Do vnútra krátera Victoria vstúpila Opportunity v septembri 2007. Zostup sa plánoval už na júl 2007, ale oddialili ho intenzívne prachové búrky. Zvírený prach zatienil Slnko natoľko, že produkcia elektrickej energie klesla na svoje rekordné minimum od začiatku celej misie. Robot bol nútený enegiou veľmi šetriť a nevykonával takmer nijaké vedecké činnosti okrem pozorovania oblohy. Prachová búrka dosiahla celoplanetárny charakter. Po prvýkrát hrozilo úplné ukončenie činnosti vozidla. Prvou úlohou sondy po vstupe do krátera bolo opatrne preskúmať terén bezprostredne za jeho okrajom. Po prvom prekročení okraja zacúvala späť na rovinu. Krátko po jej „definitívnom“ vstupe dovnútra sa vyskytli problémy s retranslačnou družicou Mars Odyssey. Keď bola komunikácia s retranslačnou družicou opäť možná, Opportunity pokračovala v zostupe. Podobne ako pri výskume krátera Endurance , aj vo vnútri Victorie upadala v noci do rôzne dlhého „hlbokého spánku“, aby šetrila energiou. Sklon svahu dosahoval miestami až 25°, čo bolo na hranici prípustných náklonov. Rok 2008 Pohyb oblačnosti, ako ju pozorovala Opportunity z krátera Victoria Na prelome februára a marca množstvo vyrobenej elektrickej energie kolísalo, hoci opacita atmosféry a množstvo prachu na solárnych paneloch boli približne konštantné a rover sa ani nepohol. Pre tento jav sa doteraz nenašlo uspokojivé fyzikálne vysvetlenie. Začiatkom marca 2008 vypadol na niekoľko dní vysielač Deep Space Network, ktorým boli robotu odovzdávané inštrukcie zo Zeme. 3. marca sa však vysielanie obnovilo. Ďalšie obmedzenie komunikácie v nasledujúcich dňoch bolo spôsobené príkrym svahom, na ktorom sonda stála a kvôli ktorému mala problémy so sledovaním dráhy prelietajúcej retranslačnej družice. Aj napriek veľmi opatrnej jazde v apríli 2008 Opportunity opäť dočasne uviazla v piesku. K tomu sa pridružilo poškodenie motoru vo vnútri kĺbu robotickej ruky, čo bolo zrejme spôsobené jeho opotrebovaním a veľkými výkyvmi teplôt. Príčina týchto výkyvov spočívala v poruche vyhrievacieho článku. Problémy s rozkladaním robotickej ruky mal rover už dávnejšie. Počas analýzy problému s robotickou rukou stál rover nehybne na jednom mieste, snímkoval okolie, oblohu a najmä pohyb oblačnosti. Napokon sa rover opäť pohol, no poškodenú robotickú ruku už ďalej nemohol niesť v prepravnej polohe. 25. júna sa na Marse začala zima, krátko predtým bola planéta dokonca v aféliu, čo množstvo prichádzajúceho slnečného žiarenia ešte znížilo. Ďalšie obmedzenie spôsobilo to, že Opportunity sa postupne približovala k útesom Cape Verde , ktoré jej postupne zatieňovali oblohu. Akumulátorové batérie preto niekedy musela dobíjať celý sol. Vedecký výskum v kráteri pokračoval s drobnými technickými problémami až do augusta, potom sa pre sondu začal namáhavý výstup z krátera späť na okolitú planinu. Presun sa uskutočňoval v niekoľkých etapách, v prestávkach medzi nimi sonda stála na mieste a snímala oblohu. Miestom výstupu sa stal svah Duck Bay a Opportunity po ňom vyšla z krátera Victoria dňa 28. augusta 2008, počas 1634. solu. Vo vnútri krátera strávila viac než 340 solov. Putovanie ku kráteru Endeavour Po opustení krátera Victoria bol pre Opportunity vybraný ako ďalší cieľ oveľa väčší a vzdialenejší kráter Endeavour . Vzdušnou čiarou je Endeavour od Victorie vzdialený 11 kilometrov a jeho priemer je 22 kilometrov. Mnohí predpokladali, že starnúci robot kráter nedosiahne a jeho činnosť sa skončí na ceste k nemu. Opportunity však bola v pomerne dobrom technickom stave, až na niektoré malé problémy, napríklad čiastočne nepohyblivú robotickú ruku, prach v spektrometri a mierne zaprášené solárne panely. Prvé kilometre trasy zdolal rover bez problémov. Na prelome novembra a decembra 2008 bola činnosť rovera opäť obmedzená kvôli ďalšej konjunkcii Marsu so Slnkom. Krátko po obnovení plnohodnotného obojstranného spojenia sa ukázalo, že robot má problém s flash pamäťou. Po jeho vyriešení sa objavil ďalší problém, tentoraz s brúskou RAT, ktorá zlyhala pri pokuse očistiť povrch jedného zo skúmaných kameňov. Analýza závady ukázala, že za to môže pravdepodobne chybný senzor. Technici sa však nevzdávali nádeje, že vŕtačku bude ešte možné aspoň v obmedzenej miere používať, čo sa aj dokázalo pri jej úspešnom použití 26. marca. Rok 2009 Endeavour na zábere zo sondy Mars Reconnaissance Orbiter z marca 2009 Začiatkom roku 2009 už bolo množstvo snímok odoslaných robotmi Spirit a Opportunity na Zem asi štvrť milióna a množstvo odoslaných údajov prevyšovalo 36 gigabajtov. 31. januára spôsobil zásah kozmickým žiarením poruchu na kamerovom stožiari. 6. marca postihla rover vážna chyba v sekvencii jazdy a namiesto cúvania prešiel o plánovanú vzdialenosť dopredu. Terén bol našťastie bezpečný a roveru sa nič nestalo. V apríli Opportunity opäť zapadla do duny, ale už po dvoch dňoch sa jej z nej podarilo vycúvať. V máji odborníci na Opportunity vyskúšali prehliadku jej podvozku, aby zistili, či sa tento postup dá použiť aj u Spiritu, ktorý mal dlhodobý problém s nemožnosťou pokračovania v jazde. Jazda ku kráteru pokračovala bez väčších komplikácií, problémom bol len neustály zvýšený odber elektrickej energie na jednom z kolies. Kvôli nemu si sonda občas musela spraviť "oddychové pauzy". V júli 2009 Oppportunity východne od seba zaregistrovala netypický, skoro 1 meter dlhý kameň, ktorý, ako sa napokon ukázalo, bol ďalším meteoritom. Sonda otvorila kryt zrkadla svojho infračerveného spektrometra. Technici dúfali, že priaznivý závan vetra by z neho mohol očistiť prach tak, ako už niekoľkokrát zo solárnych panelov. Výskumu meteoritu sa sonda venovala až do konca augusta 2009. V septembri 2009 sa komunikačná sonda MRO dostala do problémov a pre činnosť Opportunity tak nezostávala plná prenosová kapacita. Zároveň bolo istú dobu uzavreté riadiace stredisko kvôli rozsiahlym lesným požiarom v Kalifornii. Keď Opportunity nedostala očakávané príkazy, prešla na náhradný program. Po normálnom obnovení komunikácie sonda čoskoro dokončila výskum meteoritu Block Island a 12. septembra začala pokračovanie svojej cesty k Endeavouru. Za jeden sol prešla pár desiatok metrov. V októbri sa venovala prieskumu ďalšieho, asi polmetrového meteoritu. V tomto mesiaci objavila meteority až dva. Pravé predné koleso začínalo spôsobovať problémy. Opätovné problémy s retranslačnou družicou, tentoraz s Mars Oddysey, spôsobili v novembri čiastočné obmedzenie komunikácie. Ku koncu roka sa sonda venovala zaujímavému balvanu vyvrhnutého zrejme z hĺbok Marsu (aj keď prvotné teórie hovorili o ďalšom meteorite). Opportunity opustila tento kameň a vydala sa opäť na cestu ku kráteru Endeavour až v prvej polovici januára. Vietor trochu očistil solárne panely sondy, k očisteniu spektrometra však stále nedošlo. Rok 2010 Na prelome januára a februára sa sonda pristavila pri impaktnom kráteri, zatiaľ najmladšom, aký bol kedy na Marse skúmaný. Jeho vek sa odhaduje len na približne 1 000 rokov. Situácia so zaprášeným zrkadlom spektrometra sa nezlepšovala. Zato koliesko, ktoré spôsobovalo v jeseni 2009 problémy, malo odber prúdu v prípustných limitoch. Pri mladom kráteri sa sonda zdržala až do 3. marca, potom opäť vyrazila ku svojmu konečnému cieľu, kráteru Endeavour . 22. marca 2010 sa jej dvojča Spirit definitívne odmlčalo. Opportunity však fungovala a pracovala ďalej. S blížiacou sa ďalšou zimou musela sonda občas odpočívať, aby dobila svoje batérie. Putovanie ďalej komplikoval občasný zvýšený odber prúdu problematického pravého kolesa, ktorý sa rozšíril z pravého predného už aj na pravé stredné koleso. Zároveň sa kolesá v ťažkom teréne občas poklzávali. Sonda sa striedavo presúvala a "oddychovala" až do mája, kedy na Marse vyvrcholila zima. Závany vetra v máji a v júni opäť mierne prečistili solárne panely a zlepšili výrobu energie. To spôsobilo aj mierne zrýchlenie jej napredovania. Množstvo slnečného žiarenia, ktoré bolo schopné preniknúť cez vrstvu prachu, sa zvýšilo až na 79,5 %. V strede mesiaca prešla družica Mars Odyssey už zase do bezpečnostného módu, takže jediné údaje, ktoré bolo možné od Opportunity prijať, sa týkali telemetrie. Po prekonaní problému sa sonda vrátila k normálnej činnosti. Na prelome mája a júna sa objavila porucha na stožiari, ktorý nesie a otáča panoramatickú kameru. Kĺb otáčajúci sa vo vodorovnom smere sa odmietal pohnúť. Ako príčinu poruchy bol stanovený infračervený spektrometer Mini-TES, ktorý sa na stožiari tiež nachádza. Odvtedy bol tento spektrometer lepšie sledovaný a stožiar opäť začal plniť svoje funkcie. Zvyšok júna sa niesol v rýchlom napredovaní ku kráteru Endeavour sprevádzanom pravidelným meraním atmosférickej opacity. Začiatkom júla sa sonda zamerala na výskum geologického cieľa Juneau Road Cut . Koncom júla jej odborníci vyhliadli ďalšiu obnaženú horninu na prieskum a tomuto cieľu dali pomenovanie Valparaiso . V priebehu augusta bol takto preskúmaný ďalší kamenný ostrovček. V septembri sonda našla ďalší meteorit, v poradí štvrtý, železoniklový, približne pol metra široký, pomenovaný ako Oileán Ruaidh . 6. septembra 2010 Oppportunity prekonala podľa meraní riadiaceho tímu presne polovicu vzdialenosti, ktorá ju delí od západného okraja kráteru Endeavour . Každý deň prela vzdialenosť rovnajúcu sa približne vzdialenosti futbalového ihriska. V októbri sa na niekoľko dní zastavila kvôli výpadku pozemskej stanice DSN. Začiatkom novembra sa sonda pohybovala v poli malých impaktných kráterov, pričom sa podrobnejšie venovala štúdiu jedného z nich pomenovaného Intrepid . V decembri sa zase trochu odklonila zo svojej cesty ku kráteru Endeavour , aby preskúmala 80-metrový kráter Santa Maria . Začala pracovať na kontaktom geologickom prieskume, ktorý je súčasťou rozsiahlejšej výskumnej kampane. Tá pozostávala zo stereoskopického snímkovania z navzájom vzdialených stanovíšť na obvode kráteru panoramatickou a navigačnou kamerou. Rok 2011 Západný okraj krátera Endeavour Na juhovýchodnom okraji krátera Santa Maria Opportunity v januári prečkala obdobie slnečnej konjunkcie. Aj počas prerušenia spojenia pracovala, venovala sa analýze horniny z miesta nazvaného Luis de Torres Mössbauerovým spektrometrom. Koncom februára sa vyskytli problémy pri pokuse zhotoviť sadu snímok ďalšieho skúmaného objektu, Ruiz Garcia , cez mikroskop. Napokon sa mikroskopické zábery získať podarilo. Vozítko ešte urobilo poslednú sériu snímok kráteru Santa Maria pre zostavenie jeho 3D modelu a v marci nadviazalo na svoju cestu ku kráteru Endeavour . V priebehu presunov sa opäť objavil problém so zvýšeným odberom elektrického prúdu v pohone pravého predného kolesa. Presun v pravidelných etapách pokračoval aj v apríli. Odber prúdu v kritickom kolese sa stabilizoval, no zaprášenie solárnych panelov sa pomaly zvyšovalo. Začiatkom mája dosiahla sonda ďalšie pole malých impaktných kráterov. U jedného z nich s menom Freedom 7 urobila blízke zábery vnútrajšku. Pár dní po jeho prekonaní odborníci vytýčili roveru ďalší zaujímavý cieľ – kráter pomenovaný Skylab . Po jeho fotodokumentácii sonda pokračovala v jazde k svojmu hlavnému cieľu. Ďalší výskum, ktorý prerušil jazdu, sa týkal prieskumu obnaženého skalného podložia. Pri postupe k Endeavouru rover používal aj cúvanie, ktorým sa mu v jednom sole podarilo prekonať vyše . Jazdil buď naslepo, alebo používal svoju autonómnu navigáciu. Podľa údajov zo 16. júna prenikalo prachovou vrstvou na povrch solárnych panelov vozidla 65 % všetkého dopadajúceho slnečného svetla. Opportunity rýchlo skracovala vzdialenosť, ktorú ju delila od Endeavouru . Presuny prerušila len koncom júla, aby analyzovala ďalšie obnažené kamenné podložie. Endeavour Napriek skepse odborníkov Opportunity napokon kráter Endeavour dosiahla. Do oblasti pomenovanej Cape York dorazila 9. augusta 2011. Jej cesta cez planinu Meridiani trvala 1 000 solov. Najprv začala s prieskumom maličkého kráteru Odyssey , ktorý je na okraji obrieho valu okolo kráteru Endeavour . Pokračovala kontaktným prieskumom skalísk na obvode hlavného krátera a postupne sa pohybovala severným smerom. Na severnom konci vyvýšeniny Cape York Opportunity strávila zimu. Počas postupného presunu na "zimovisko" skúmala zaujímavé geologické objekty. Po prekročení hranice 3 000 solov na Marse bola Opportunity v relatívne dobrom stave a pokračovala v práci. Prijímala povely a plnila ich. Striedavo používala svoje spektrometre, brúsku RAT, odosielala na Zem fotky a dáta. Prirodzene, objavili sa aj menšie problémy. Napríklad pri brúsení miesta Azilda 2 sa nepodarilo spraviť dosť veľkú ryhu, len hlboký zárez, s ktorým sa napokon vedci uspokojili. Počas solov 3118 až 3124 bola zase komunikácia v pásme UHF obmedzená pre problémy retranslačnej družice Mars Odyssey. O týždeň neskôr sa zdalo, že k vozidlu mieri prachová búrka. Nakoniec sa však stočila viac na juh a minula ho. Napriek tomu Opportunity zaznamenala zvýšenie opacity atmosféry. V októbri 2012 skúmala novú oblasť, ktorá sa na počesť jedného, nedávno zosnulého z konštruktérov roverov pomenovala Matijevic Hill . Po prieskumnej okružnej jazde trvajúcej do novembra 2012 sa zamerala na prvý cieľ, Sandcherry . Najprv sa preskúmal prístrojom Microscope Imager a potom aj röntgenovým spektrometrom APXS. Po presune k novému cieľu, obnaženému genetickému podložiu Copper Cliff , sa však vyskytol problém. Ramenný kĺb, ktorý pohybuje robotickou rukou vozítka v zvislom smere, sa zasekol. Podobný problém nastal už niekoľkokrát. Všetky práce sa zastavili a počas nasledujúcich dní prebiehali rôzne diagnostické testy. Tie však nepotvrdili žiadne poškodenie a výskum mohol pokračovať. Vianoce (sol 3171) a koniec roka prečkala Opportunity v lokalite Copper Cliff na vyvýšenom okraji kráteru Endavour. Sviatočným dňom kvôli oddychu riadiaceho tímu zodpovedal aj menej náročný program. Počas 3195 vánok sfúkol vrstvu prachu zo solárnych panelov a tie potom mohli dodať viac energie pre prístroje. Rok 2013 V novom roku, po skončení prác na Copper Cliff , sa Opportunity presunula k cieľu Whitewater Lake . O mesiac neskôr skomplikoval výskum teplý reset palubného počítača. Udalosť bola vyvolaná letovým softwarom, ktorý sa snažil zapísať nové údaje do pamäte flash. Porucha sa podobá na tie, ktoré pred rokmi postihli Spirit. Tento typ porúch môže spôsobiť stratu niektorých údajov pripravených na odvysielanie na Zem. Následkom resetu robot zastavil všetky prebiehajúce operácie a ostal stáť na mieste v automatickom móde. Už na druhý deň sa technikom podarilo situáciu vyriešiť a Opportunity pokračovala v práci. Flash pamäť sa však po incidente sledovala a pri známkach ďalšej poruchy by letoví kontrolóri okamžite zakročili. V tom istom čase malo problémy s flash pamäťou aj Curiosity, novšie vozidlo vysadené na povrch Marsu. Obidve poruchy sa totiž udiali v rovnaký deň, 28. februára. Vyskytli sa špekulácie, Mars v ten deň vážne zasiahol výron vysokoenergetických častíc zo Slnka. Začiatkom apríla 2013 Opportunity zaujala pozíciu v oblasti Cape York , v ktorej potom zotrvala ďalšie tri týždne. Znova totiž nastala totiž slnečná konjunkcia. Po skončení konjunkcie sa Opportunity začala pohybovať z oblasti Cape York smerom k 2 km vzdialenej vyvýšeníne Solander Point , na ktorom by sa mohli nachádzať zaujímavé objekty. Putovala rýchlosťou približne 40 – 50 m za deň. Potom sa opäť objavili problémy s flash pamäťou a vozidlo sa znova preplo do bezpečnostného módu. Situácia sa vyriešila veľmi rýchlo. V ďalšom období Opportunity naďalej pokračovala smerom k oblasti Solander Point . Po čase vypovedal službu prístroj potenciometer, ktorý mal okrem iného sledovať, či sa počas jazdy nehýbe robotická ruka sondy. Senzor vykazoval isté anomálie a údaje z neho sa preto prestali používať. K Solander Point sa rover dostal v Sole číslo 3385. Začal s výskumom objektov Black Shoulder a Tick Bush a fotografoval prechod mesiacov Marsu. Počas ďalších Solov vozítko pokračovalo vo výskume Solander Point . Záhadný kamienok nazvaný Pinnacle Island V ďalších dňoch príkon solárnych panelov klesal. Riadiaci tím začal hľadať vhodné stanovisko na prezimovanie, svah s ideálnym sklonom. V tej dobe sa tiež podozrivo zvýšil odber energie z pravého predného kolesa a hrozilo, že sa zasekne podobne, ako sa to stalo Spiritu. Opportunity preto zostala stáť a postupne vykonávala rôzne testy. Neskôr bola práca roveru prerušená kvôli poruche retranslačnej družice Mars Odyssey. Počas Solu 3510 sa však všetko vrátilo do normálu. V nasledujúcom období vietor vyčistil solárne panely roveru, čo bolo pred blížiacou sa zimou na planéte veľmi výhodné. Svahy Solander Point sú navyše obrátené k severu, takže predstavovali vhodné miesto na prezimovanie rovera. Rok 2014 V prvej polovici januára bol na snímkach prijatých z roveru objavený kameň, ktorý na danom mieste predtým nebol. Dostal pomenovanie Pinnacle Island a vyvolal množstvo špekulácií. Pravdepodobne bol odhodený kolesom vozidla pri jednom z jeho posledných presunov. 24. januára 2014 na stalo desiate výročie pobytu Opportunity na Marse. Pri tejto príležitosti urobila propagačné snímky stôp kolies v prachu planéty a zábery tvoriace autoportrét vozidla. Počas nasledujúcich Solov vietor sfúkol z vozítka prach tak dôkladne, že panely vyprodukovali denne až 500 Wh energie. V auguste 2014 sonda urobila rekord vo vzdialenosti prekonanej na povrchu iného kozmického telesa, ktorý dovtedy držal sovietsky Lunochod 2. Na sklonku roka 2014 sa k Marsu mala priblížiť kométa C/2013 A1 nazývanú Siding Spring. Panovali obavy, či mikrometeority z kométy nepoškodia krehké solárne panely vozítka. Počas priblíženia mala Opportunity snímkovať atmosféru a hľadať stopy po meteoroch, ktoré vzniknú vniknutím čiastočiek kométy do atmosféry Marsu. K ohrozeniu vozidla nedošlo, len sa opakovali klasické problémy s flash pamäťou. Počas 3817. solu sa podarilo úspešne fotografovať kométu. Po snímkovaní oblohy sa Opportunity vrátila ku geologickému výskumu. Rok 2015 Začiatkom roku 2015, po 11 rokoch práce na Marse, hrozilo Opportunity zrušenie v dôsledku neschváleného ďalšieho financovania tohto projektu. V marci 2015 mala Opportunity na Marse najazdených už 42 195 metrov, čo je oficiálna hranica maratónu. Vďaka tomu dostala lokalita, v ktorej sa vtedy pohybovala, pomenovanie Marathon Valley . Hrozba sa však nenaplnila a misia sa predĺžila. V nasledujúcich dňoch sa zhoršovali problémy s pamäťou. Aj po opätovnom preformátovaní sa problémy po niekoľkých dňoch vrátili. Sonda sa v tom čase pomaly presúvala po okrajovom vale krátera Endeavour . Tam skúmala nie celkom typický kráter pomenovaný Spirit of St. Louis , ktorý je, podobne ako Marathon Valley , tiež malým útvarom v okrajovom vale Endeavouru . Analyzovala geologické podložie krátera a súčasne prebiehali prípravy na ďalšiu slnečnú konjunkciu. Opäť sa objavil problém s flash pamäťou a tak sa riadenie letu rozhodlo vyradiť ju z funkcie a používať iba časť RAM pamäte. V júni 2015 prebiehala konjunkcia Marsu so Slnkom. Rover stál na stanovisku pri vstupe do Marathon Valley . Nakoľko konjunkcie neovplyvňujú diania na Marse, iba komunikáciu so Zemou, počas konjunkcie a nemožnosti spojenia Opportunity pokračovala v práci na základe vopred odvysielaných príkazov. Koncom júna konjunkcia skončila a vozidlo sa opäť pohlo. Na programe bolo najmä intenzívne snímkovanie okolia. V júli vstúpila do údolia Marathon Valley . Tam začala pátrať po mineráloch ílovitého charakteru. Zároveň prebiehali testy s pamäťou flash, ktorých výsledkom bolo naďalej flash pamäť nevyužívať a zostať pri pamäti RAM. Nevýhoda takéhoto postupu však je, že rover v konečnom dôsledku spotrebúva viac elektrickej energie, čo bol s ďalšou blížiacou sa zimou na Marse problém. Z dôvodu šetrenia energiou boli preto v dvoch augustových dňoch vedecký program aj spojenie so Zemou obmedzené. Inak Opportunity pokračovala v hľadaní a výskume fylosilikátov, minerálov ílovitého charakteru. V jeseni 2015 nastali problémy so spojením medzi Opportunity a retranslačnou družicou, pretože družica sa pohybovala príliš blízko obzoru stanoviska, na ktorom bolo vozidlo. Klesajúce množstvo slnečnej energie zároveň aktivitu rovera zreteľne znižovalo. Vozidlo zaparkovalo na svahu naklonenom k slnku a vykonávalo iba malé pohyby. Rok 2016 3. januára 2016 nastal na južnej pologuli Marsu zimný slnovrat, čiže množstvo slnečnej energie začalo znova stúpať. Činnosť počas tejto zimy nebola až taká obmedzená ako obvykle, pretože jej solárne panely vyčistili veterné víry. Aj cez obdobie slnovratu pohybovala robotickou rukou, zhromažďovala mikroskopické snímky kameňov, čistila ich, vŕtala do nich a analyzovala ich spektrometrom. Po opätovnom zvýšení energie zo Slnka robot už začiatkom februára pokračoval v pohybe a v činnosti v Marathon Valley . Študoval horniny tvoriaceho jeho podklad a potom fotografoval severný okraj údolia panoramatickou kamerou. Zložená snímka pri príležitosti 5000.-teho solu na Marse. Urobil ju mikroskopický zobrazovač (Microscopic Imager) na konci robotickej ruky stroja. V polovici roku 2016 došlo v poradí už k desiatemu predĺženiu misie Opportunity. Rover sa následne zameral na výskum zosuvového koryta na západnom leme krátera Endeavour . Hľadal odpoveď na otázku, či toto koryto vymlel štrk, alebo, respektíve akou veľkou prímesou bola v tomto materiáli voda. Koncom júla 2016 opustil Marathon Valley . Zároveň sa pristúpilo k zmene názvoslovia skúmaných miest. Kým predošlé názvy súviseli s americkými prieskumníkmi Lewisom a Clarkom, na počesť 40. výročia pristátia sond Viking na Marse, prvých úspešných marťanských povrchových sond, sa názvy začali udeľovať v súvislosti s týmito sondami. Rover vzhľadom na svoj vek zostával vo veľmi dobrej kondícii. Rok 2017 Rover sa pohyboval na okraji krátera Endeavour . Od mája 2017 sa Opportunity pohybovala v oblasti Perseverance Valley . V polovici roka nastala opäť konjkunkcia Marsu so Slnkom. V druhej polovici roka začala marťanská zima, ktorá na prelome rokov 2017/2018 vrcholila zhruba v tom istom čase ako pozemská zima na severnej pologuli. Rok 2018 15. februára 2018 Opportunity zavŕšila na Marse už 5000.-ty deň. Pri tejto príležitosti jej technici nariadili vytvoriť mozaiku autoportrétov, jediných v jej histórii. Použila na to mikroskopickú kameru na robotickom ramene, ktorá je však čiernobiela a neschopná zaostriť na väčšie vzdialenosti. Táto mozaika, prvá za 14 rokov strávených roverom na Marse, je však unikátna. Robot pokračoval vo výskume krátera Endeavour v oblasti nazvanej Perseverance Valley . Postupný pokles viditeľnosti spôsobený zvyšovaním prachu v atmosfére počas globálnej prachovej búrky, ako ho zaznamenávala Opportunity V júni 2018 vozidlo prestalo komunikovať a pravdepodobne upadlo do hibernácie. Príčinou bola mimoriadne veľká prachová búrka, ktorú zaznamenala z orbity sonda MRO už 30. mája 2018. Už dva dni po jej objave bolo isté, že zasiahne aj Opportunity. Tá jej príchod sledovala svojimi kamerami, ktoré zachytili postupné klesanie priehľadnosti oblohy. V súlade s menším množstvom svetla, ktoré dopadalo na jej solárne panely, technici obmedzovali činnosť rovera. 10. júna robot odvysielal údaje, podľa ktorých nadobudla atmosféra dosiaľ najhoršiu priehľadnosť, akú na Marse zažil. Technici preto rozhodli o vypnutí všetkých systémov okrem časovača, ktorý má pravidelne prebúdzať počítač a kontrolovať stav energie. Odvtedy pozemské tímy pravidelne kontrolovali stanicu DSN, či sa rover neozve. Búrka bola intenzívnejšia a dlhšia než všetky predošlé, ktoré rover na Marse prekonal. Keď v auguste 2018 skončila, rover sa so Zemou nespojil. Búrka zrejme prachom prekryla solárne panely do takej miery, že vozidlo nebolo schopné sa prebrať z hibernácie. Koniec misie NASA v priebehu polroka po skončení búrky poslala vyše tisíc príkazov na oživenie robota, všetky však bez odozvy. 12. februára 2019 vyslala 70 m anténou v Goldstone na Mars poslednú dávku príkazov na oživenie. 13. februára NASA oznámila, že sa rover za posledný pol rok neozval a s nástupom marťanskej zimy, kedy teploty klesnú pod -100 stupňov, je nepravdepodobné, že Opportunity bez energie do ohrievačov prežije. V tento deň bola misia oficiálne ukončená. Po skončení misie sa v priestoroch JPL usporiadala tlačová konferencia.


Opportunity

Context: Výsledky Súbor:PIA07269-Mars Rover Opportunity-Iron Meteorite.jpg|left|thumb|Železo-niklový meteorit, ktorý vozidlo objavilo Po prvom roku činnosti na Marse zhodnotilo 122 vedcov výsledky výskumu robotov Spirit a Opportunity. Najväčším úspechom Opportunity bol objav minerálu jarositu, ktorý sa stal v tých časoch najpresvedčivejším dôkazom existencie vody na Marse v minulosti. Horniny v okolí miesta jej pristátia ako aj v kráteri Endurance obsahovali vysoký podiel bromidov a chloridov, čo tiež svedčí o prítomnosti vody v minulosti v týchto oblastiach. Zistený pomer je výsledkom chemických procesov, ktoré môžu prebiehať len za prítomnosti vody. Miesto pristátia Opportunity bolo neskôr interpretované ako pobrežie bývalého slaného mora. Za ďalší jasný dôkaz vlhkej minulosti Marsu sa považujú „čučoriedky“ a vodou uložené vrstvy usadenín v horninách. Zo skúmania hornín vyplynulo, že boli opakovane zaplavované vodou a vysychali. Opportunity tiež v kráteri Endurance objavila železo-niklový meteorit, prvý meteorit nájdený na inej planéte. Okrem vodných usadenín rover skúmal aj najstaršie horniny mimo Zeme. Tie sa nachádzali na dne krátera Endeavour . V tomto kráteri objavila tiež presvedčivé dôkazy o minulom pôsobení vody. Podľa hlavného vedca misie Raya Arvidsona na rozdiel od predošlých dôkazov o pôsobení vody, ktoré poukazovali na to, že prostredie na Marse bolo kyslé a zoxidované, vzorky týchto najstarších hornín poukazujú na to, že v dávnej minulosti Marsu tu bolo vhodnejšie prostredie pre prípadný mikrobiálny život. Dôkazom o prítomnosti vody je aj ílovitý minerál bohatý na železo zvaný smektit. Michael Meyer, vedec z NASA vyhlásil, že nachádzame čím ďalej tým viac miest svedčiacich o tom, že Mars bol v minulosti teplejšia a vlhšia planéta. To vedcov nabáda pokračovať v hľadaní dôkazov o živote na tejto planéte v minulosti. Veľký vedecký prínos mali aj pozorovania prechodu marťanských mesiacov popred slnečný disk. Pomohli totiž spresniť elementy dráh týchto telies. Pozorovania ukázali, že predchádzajúce efemeridy boli chybné až o pre polohu Deimosa a o pre Fobos. Zistilo sa tiež, že uhlový pohyb Fobosa sa ročne zrýchli o 4,7″. Vozidlo uskutočňovalo tiež skúšky komunikácie s družicami na obežnej dráhe Marsu ako prípravu na pristátie ďalšej sondy na jeho povrch – Phoenix a prípravné experimenty pre ďalšiu plánovanú misiu – Mars Science Laboratory. Misia dvojice roverov mala hlavne v prvých mesiacoch po pristátí veľkú verejnú publicitu. Na jar 2004 prekonala návštevnosť internetových stránok s fotografiami vyhotovenými vozidlami aj obvyklý záujem o pornografiu. Dialo sa tak aj vďaka aktívnej práci NASA, ktorá pravidelne pripomínala úspechy svojich vozidiel. Do skončenia svojej aktívnej činnosti v roku 2018 poslala Opportunity 217 594 surových snímok. 15 z nich boli farebné, 360° panorámy. Očistila povrch 52 kameňov a 72 ďalších zaujímavých miest, ktoré následne preskúmala spektrometrom a mikroskopickou kamerou.


CONTOUR

Context: Priebeh letu CONTOUR odštartovala 3. júla 2002 v čase 8:47:41 SELČ na vrchole nosnej rakety Delta 2. Štart sa uskutočnil na štartovacom komplexe 17 Kennedyho vesmírneho strediska. Po viac ako hodine letu ukončil svoju činnosť tretí stupeň rakety a o tri minúty neskôr sa od sondy oddelil. Sonda sa nachádzala na dočasnej excentrickej obežnej dráhe okolo Zeme s veľmi nízkym perigeom (okolo ), pričom jej apogeum presahovalo výškovú hranicu . Na tejto dráhe sonda vyčkávala do 15. augusta, kedy mala byť navedená na medziplanetárnu dráhu. Ešte v deň štartu nadviazali so sondou spojenie sledovacie stanice a riadiace stredisko potvrdilo, že sonda pracuje. 15. augusta v čase 08:49 UT sa uskutočnilo predpokladané zapálenie motoru Star 30, vďaka ktorému mala sonda opustiť obežnú dráhu Zeme. Manéver mal zvýšiť rýchlosť sondy o /s a po ňom by sa mala ocitnúť na dráhe vo vzdialenosti 0,8 – 1,35 AU od Slnka. V čase, kedy sa očakávalo obnovenie spojenia so sondou, však nebol zachytený žiadny signál. Pokračujúce pátranie po signáloch nebolo úspešné. Nasledujúceho dňa však kamera ďalekohľadu na Kitt Peach systému Spacewatch zachytila dva objekty pohybujúce sa približne po predpokladanej dráhe sondy. 21. augusta bol objavený tretí takýto objekt. To naznačovalo, že sa sonda počas manévru rozpadla na viac častí. Napriek tomu pokusy o nadviazanie spojenia pokračovali – 22. augusta 2002 sa na sondu vyslali povely pokúšajúce sa prekonfigurovať jej systémy, aby zahájila aktívne vysielanie. Sonda sa však neozvala. bočný nákres sondy CONTOUR s motorom umiestneným v strede 26. augusta generálny riaditeľ NASA Sean O´Keefe vymenoval komisiu, ktorá mala zistiť príčinu neúspechu sondy. Komisiu viedol hlavný inžinier NASA T. M. Bradley Jr. Pokusy o nadviazanie spojenia s ňou boli ukončené až 20. decembra 2002. Podľa výsledkov sledovaní sondy počas manévru stanicami USAF bola práca motoru Star 30 zrejme normálna takmer do ukončenia manévru. Potom sonda náhle zjasnela v infračervenej oblasti spektra a zrejme sa rozpadla na kusy, ktoré naďalej pokračovali po predpokladanej odletovej dráhe. To potvrdili aj optické pozorovania troch úlomkov. Príčinou havárie sa ukázala byť pravdepodobne konštrukčná chyba: umiestnenie raketového motoru príliš hlboko do telesa sondy. Spaliny motoru totiž zahrievali sondu natoľko, až ju zrejme roztavili.


Mars 1

Context: Priebeh letu Vzlet z kozmodrómu Bajkonur s nosnou raketou Molnija prebehol 1. novembra 1962 o 16:14:16 UT. Po štarte z parkovacej dráhy sa sonda oddelila od 4. stupňa rakety a vyklopili sa slnečné batérie. Podľa telemetrických signálov inžinieri odhalili slabé tesnenie v plynovom ventile dusíka reaktívneho orientačného systému. Preto sondu ešte pred vyčerpaním dusíka uviedli do rotácie s osou orientovanou na Slnko tak, aby boli slnečné batérie osvetlené. Tým sa síce zabezpečilo zásobovanie sondy elektrickou energiou, ale sonda nemohla zamerať smerovanú anténu na Zem a korekčný motor bol tiež nepoužiteľný. Od dňa vzletu až do 21. marca 1963 sa so sondou udržiavalo spojenie v dvojdňových intervaloch, neskôr v päťdňových. Celkovo bolo naviazaných 61 rádiových spojení. Plánovaná korekcia dráhy sa kvôli poruchám na sonde neuskutočnila. V priebehu letu vo výške 6 000 až 40 000 km prístroje každé dve minúty registrovali nárazy mikrometeoritov pochádzajúcich z meteorického roja Severné Tauridy. Podobná hustota častíc bola neskôr zistená vo vzdialenosti 20 až 40 Gm. Meranie kozmického žiarenia ukázalo dvojnásobnú intenzitu oproti meraniam zo sond Luna z roku 1959. Sonda v prvej fáze letu merala tiež radiačné pásy Zeme. 21. marca bola so sondou vzdialenou od Zeme 106,76 Gm nadviazaná posledná rádiová komunikácia. Ďalšie spojenia sa už nepodarilo uskutočniť v dôsledku poruchy orientačného systému. Sonda minula Mars 19. 6. 1963 vo vzdialenosti asi 193 000 km, pričom plánovaná preletová vzdialenosť od Marsu bola 11 000 km. Neaktívne teleso sondy Mars 1 zostáva na obežnej dráhe okolo Slnka s periódou obehu 519 dní.


Juno (sonda)

Context: Prípravy na štart Základné skúšky sondy prebehli už vo výrobnom závode. Po nich, v apríli 2011, bola sonda prevezená na Floridu, kde pokračovali prípravné práce a testy. Týždeň pred plánovaným štartom sa sonda presunula do haly VAB (Vehicle Assembly Building), kde bola vo vnútri ochranného štítu pripevnená na vrchol svojho nosiča, rakety Atlas. Pred presunom zostavy na štartovaciu rampu 41 panovali obavy z hurikánu Emily. Napriek tomu sa však 4. augusta začal prevoz zostavy na rampu vzdialenú od VAB 550 metrov. 5. augusta v čase 08:34 UT, sedem hodín pred plánovaným štartom, sa rozbehlo odpočítavanie. V čase 12:48 UT došlo k evakuácii a uzavretiu nebezpečnej zóny okolo štartovacieho komplexu. V čase 13:36 UT sa začalo tankovať palivo do druhého a následnej aj do prvého stupňa rakety. Počas druhého plánovaného prerušenia odpočítavania došlo ku kolísaniu tlaku hélia v raketovom stupni Centaur. Odpočítavanie sa však napokon v čase 16:21 UT opäť rozbehlo. Štartovacie okno v daný deň trvalo viac než hodinu, raketa so sondou napokon vzlietla 18 minút pred jeho koncom.


Voyager 2

Context: Náklady Pôvodne sa predpokladalo, že náklady na obe misie sa budú pohybovať okolo 250 miliónov dolárov a že misia skončí preletom sond okolo Saturnu. Vzhľadom na dobrý stav sondy a možnosť pokračovať v ďalšom prieskume došlo k predĺženiu misie a súčasne aj k zvýšeniu nákladov. Náklady sa vyšplhali pri úspešnom preletu okolo Neptúnu už na 857 miliónov dolárov zahrňujúc náklady na prípravu, konštrukciu, vyslanie a riadenie oboch sond. Dodatočne bolo uvolnených 30 miliónov dolárov na prevádzku oboch sond v rámci Voyager Interstellar Mission na dobu dvoch rokov.


InSight

Context: Štart a trajektória Sonda bola vypustená 5. mája 2018 o 11:05 UTC na rakete Atlas V 401 (AV-078) z Vandenberg Air Base Base Spread Complex 3-East. Bola to prvá americká medziplanetárna misia, ktorá štartovala z Kalifornie. Cesta na Mars trvala 6,5 mesiaca.


Opportunity

Context: Štart Opportunity, ktorý sa mal podľa pôvodného plánu uskutočniť 25. júna 2003, bol niekoľkokrát odložený. Uskutočniť sa ho podarilo až 8. júla 2003 v čase 03:18:15,170 UT. Sondu, skladajúcu sa z preletového modulu, pristávacieho modulu (anglicky lander) a vlastného vozidla, vyniesla do vesmíru nosná raketa Delta 7925. Zhruba 1 hodinu a 23 minút po štarte (v čase 04:41 UT) sa sonda oddelila od tretieho, posledného stupňa rakety a pokračovala v samostatnom lete. Pri štarte bola sústava sondy a urýchľovacieho stupňa zámerne navedená na takú dráhu, aby minula Mars vo vzdialenosti asi 340000 km. Toto opatrenie bolo urobené preto, aby oddelený tretí stupeň nedopadol na planétu. Kvôli získaniu správneho kurzu urobila sonda samotná niekoľko dráhových korekcií, prvú hneď na druhý deň po štarte.


Mariner 2

Context: Konštrukcia sondy Sondu postavila NASA Jet Propulsion Laboratory (JPL), Pasadena, CA (USA) pre NASA Headquarters, Office of Space Science and Applications (OSSA), Washington (USA). Je to trojosovo stabilizovaná planetárna sonda určená na prieskum Venuše. Jej základ tvorí teleso v tvare šesťbokého hranola s priemerom a výškou , ktoré obsahuje 6 paliet z horčíka. Na nich sú okrem iného umiestnené elektronické zariadenia pre vedecké experimenty, telekomunikačné a navigačné prístroje, riadenie napájania, akumulátory vrátane dobíjacieho zariadenia, riadiaci systém raketových motorov a nádrže s tlakovým plynom. Zhora je k základni pripevnený priehradový stožiar v tvare štíhleho ihlanu, na ktorom sú pripevnené vedecké prístroje. Výška sondy vrátane stožiaru je . Na protiľahlých stranách základného šesťstenu sú umiestnené dva panely slnečných batérií. K základnému telesu je taktiež pripojená veľká smerová anténa presahujúca pod vlastnú sondu. Rozpätie slnečných batérii činí . Jeden panel slnečných batérii má rozmer 1,83x, druhý 1,52x, pričom je predĺžený o nadstavcom z dacronu, tak aby bol vyrovnaný tlak slnečného žiarenia na obe polovice sondy. Získaná elektrická energia napája zariadenia sondy buď priamo alebo dobíja AgZn akumulátorové batérie s kapacitou 1000 Wh. Batérie boli používané v dobe pred roztvorením slnečných panelov, v období, kedy neboli slnečné panely osvetlené, a v období špičkového odberu prúdu. Telekomunikačné zariadenie tvorí vysielač s výkonom 3W vysielajúci nepretržite telemetrické údaje, veľká smerová parabolická anténa, valcová všesmerová anténa na vrchu prístrojového stožiaru a dve antény na koncoch slnečných panelov. Korekcie dráhy boli vykonávané raketovým motorom s ťahom 225 N. Orientáciu udržiavali s presnosťou ±1° trysky na stlačený dusík. Na navigačné účely sa využívalo Slnko a Zem. Tepelnú reguláciu zaisťovala pasívna tepelná ochrana a pohyblivé žalúzie. Sonda nesie nasledujúce vedecké prístroje: magnetometer uchytený na vrchu stožiaru pod všesmerovou anténou detektor častíc a detektor kozmického žiarenia namontovaný polovičke výšky stožiaru detektor kozmického prachu a spektrometer slnečnej plazmy upevnený na hranách základného telesa mikrovlný rádiometer a infračervený rádiometer, ktoré sú spojené s parabolickou anténou rádiometra priemeru v dolnej časti stožiaru. Všetky prístroje zostávajú v činnosti po celú dobu letu s výnimkou rádiometrov, ktoré sa zapínajú iba počas preletu okolo cieľovej planéty


Marsovský rover

Context: Zdroj energie Prvý rover – Soujourner používal na napájanie solárny panel s rozlohou 0,22 m² a výkonom 16 W (mal tiež rezervnú batériu s kapacitou 12 Ah). Rovery Spirit a Opportunity používali na napájanie tiež solárne panely s rozlohou 1,3 m² s výkonom 16 W a tiež RTG (Rádioizotopový termoelektrický generátor), ktoré udržiavali teplo vo vnútri sondy (kvôli elektronike). Solárne panely majú nevýhodu – po rokoch prevádzky sa na nich vytvorí vrstva marťanského prachu. Našťastie sa však v atmosfére Marsu často objavujú víry (´´prachoví diabli´´), ktoré očistili jej solárne panely. Okrem toho Opportunity musela cez marťanskú zimu obmedziť niektoré činnosti, aby ušetrila elektrickú energiu na kontakt so Zemou, pretože počas zimy klesá intenzita slnečnej energie. Narozdiel od roverov Spirit a Opportunity sofistikovanejší rover Curiosity používa RTG ako svoj hlavný a jediný zdroj energie. RTG Curiosity generuje asi 110 W elektrickej energie pri začiatku životnosti a jeho výkon postupne klesá o 0,22% ročne zatiaľ čo RTG Opportunity generuje asi 300 W elektrickej energie pri začiatku a jeho výkon klesá o 0,8% ročne čo znamená, že že RTG Curiosity bude mať väčší výkon ako RTG Opportunity po približne 11 rokoch prevádzky (Stav misie Opportunity: viac ako 14 rokov, Curiosity: viac ako 11 rokov a je stále v prevádzke). RTG roveru Curiosity (porovnanie s človekom)


Phoenix (sonda)

Context: Introduction Sonda Phoenix Sonda Phoenix bez tepelného štítu Phoenix je robotická sonda, ktorá skúmala povrch planéty Mars od mája do novembra 2008. Vedci riadiaci Phoenix používali nástroje na palube sondy, aby zistili, či sú prírodné podmienky na Marse vhodné pre mikroskopický život. Sonda tiež skúmala históriu vody. Jej údaje potvrdili, že v polárnych oblastiach Marsu sa pod niekoľkocentrimetrovou vrstvou prachu nachádza vodný ľad. Sonda zaznamenala aj sneženie na Marse (hoci vločky nedosahovali povrch). Zariadenie bolo vypustené 4. augusta 2007 pomocou rakety Delta II. Pristátie na Marse prebehlo 25. mája 2008. Phoenix pristál na severnej polárnej čiapočke Marsu v oblasti bohatej na ľad. Disponoval robotickou rukou schopnou odberu vzoriek zmrznutej pôdy, ktorú potom analyzoval. S prichádzajúcou zimou na Marse a so znižujúcou sa výškou slnka klesalo množstvo elektrickej energie, ktoré boli solárne panely schopné vyrobiť, až sa napokon 2. novembra 2008 sonda definitívne odmlčala. Program bol riadený Arizonskou univerzitou pod dohľadom NASA. Išlo o spoločný projekt univerzít z USA, Kanady, Švajčiarska a Nemecka, NASA, Kanadskej kozmickej agentúry a leteckého priemyslu.


Near-Earth Object Surveillance Mission

Context: Sonda Sonda bude mať celkovú hmotnosť nie väčšiu ako , čo jej umožní použiť nosič ako Atlas 5 alebo Falcon 9 do libračného bodu L1 Slnko – Zem. Misia by mala dosiahnuť 90 % cieľa do 10 rokov s predpokladanou životnosťou misie 12 rokov.


Stardust

Context: Priebeh letu  Štart Delta 7426 so sondou Stardust Sonda vzlietla 7. februára 1999 o 21:04:15 svetového času (UT) z rampy SLC-17A kozmodrómu Cape Canaveral na Floride na nosnej rakete typu Delta 7426 (výr. č. 266) a o 21:31:34 UT bola navedená na únikovú dráhu zo zemského gravitačného poľa. Medziplanetárny prelet Počas medziplanetárneho preletu, ktorý trval celkom tri obehy okolo Slnka, motory sondy uskutočnili veľa korekčných manévrov. V období od februára do apríla roku 2000 sonda aerogélovým zberačom zhromažďovala vzorky prachových častíc medzihviezdneho pôvodu, lebo v tom čase letela proti smeru pohybu slnečnej sústavy. Pri testovaní navigačnej kamery bolo zistené zarosenie jej optiky kondenzovanou vlhkosťou, ktorá ostala medzi šošovkami jej objektívu pravdepodobne ešte z výroby. Dlhodobým natočením sondy tak, aby kamera bola zahrievaná Slnkom, sa túto chybu z väčšej časti podarilo odstrániť. V dňoch 9. a 10. novembra 2000 sondu zasiahol mimoriadne silný výron nabitých častíc z erupcie na Slnku, pri ktorom sa zvýšila úroveň radiácie približne stotisíckrát. V dôsledku toho boli zmätené detekčné prvky CCD navigačnej kamery a palubný počítač po zistení poruchy sondu previedol do núdzového režimu. Aj tento problém sa technikom v riadiacom stredisku podarilo na diaľku zvládnuť. Gravitačný manéver pri Zemi Aby bolo možné dosiahnuť cieľovú kométu, uskutočnil sa 15. januára 2001 gravitačný manéver pri Zemi. Sonda preletela o 11:14.28 UT najnižším bodom (perigeom) hyperbolické dráhy vo výške nad zemským povrchom. Gravitačný manéver zvýšil rýchlosť sondy a zmenil pôvodnú heliocentrickú eliptickú dráhu s perihéliom 0,9562 astronomických jednotiek (AU), aféliom 2,2163 AU a sklonom k ekliptike 0,009° na pretiahnutejšiu elipsu 0,9832 – 2,8248 AU. Sklon roviny dráhy sondy sa zvýšil na 3,696° a doba obehu sondy okolo Slnka sa predĺžila z 740,4 na 959,6 dňa. O deň neskôr okolo 02:00 UT sonda preletela vo vzdialenosti 98 tisíc kilometrov od povrchu Mesiaca. Prelet bol využitý na urobenie 25 snímok jeho povrchu pre overenie, ako sa podarilo odstrániť chybu na optike navigačnej kamery. Prelet okolo planétky Annefrank Planétka Annefrank Od augusta do decembra 2002 pokračovala sonda v zbere medzihviezdneho prachu. Celkom počas misie bola táto látka zbieraná 195 dní. Dňa 2. novembra 2002 o 04:50 UT preletela sonda rýchlosťou /s vo vzdialenosti asi okolo planétky 5535 Annefrank. Približne pol hodiny počas najväčšieho priblíženia urobila niekoľko desiatok snímok tohto telesa, ktoré boli neskôr odoslané na Zem. Prelet okolo kométy Wild 2 Kométa Wild 2 Prvé snímky hlavného cieľa letu, kométy Wild 2, urobila navigačná kamera sondy už 13. novembra 2003 zo vzdialenosti 25 mil. km. Vlastný prelet komou kométy, počas ktorého bol opäť vysunutý aerogélový zberač prachu, sa uskutočnil 2. januára 2004. K najväčšiemu priblíženiu k jadru kométy na vzdialenosť došlo o 19:40:35 UT rýchlosťou /s. Sonda sa v tej dobe nachádzala vo vzdialenosti 1,86 AU od Slnka a 2,6 AU od Zeme. Predbežne sa predpokladá, že množstvo zachytených prachových častíc v aerogéle môže byť asi 1 miligram. Okrem zberu prachu sonda urobila 72 snímok jadra kométy. Jadro s priemerom približne je pomerne kompaktné a na jeho veľmi zbrázdenom povrchu sa vyskytujú kopčeky vysoké až a krátery s hĺbkou viac ako . Sonda preletela troma plynoprachovými výtryskami, pričom 12 kometárnych častíc prerazilo protimeteorický štít sondy. Prístroj CIDA tiež okamžite analyzoval iné častice kometárneho prachu hmotnostným spektrometrom a detektory DFM registrovali ich početnosť. Pristátie návratového puzdra Pristávací manéver sa uskutočnil 15. januára 2006. O 05:58 UT sa kužeľovité pristávacie puzdro vo vzdialenosti 110 tisíc kilometrov od Zeme oddelilo od materskej časti sondy, ktorá štvrť hodiny potom uskutočnila úhybný manéver, aby nevletela spoločne s puzdrom do atmosféry Zeme, kde by zhorela. Približne štyri hodiny po rozdelení sondy, o 09:57 UT, vstúpilo návratové puzdro vo výške nad Zemou do atmosféry, ktorá ho začala intenzívne brzdiť. Návratové puzdro vstupovalo do atmosféry rýchlosťou /s a stalo sa tak najrýchlejším vracajúcim sa ľudským výtvorom. Preťaženie pritom vzrástlo približne na 38G. O dve minúty neskôr sa otvoril stabilizačný a v 09:59 UT aj hlavný padák. K vlastnému pristátiu došlo vo vojenskom výcvikovom priestore Utah Test and Training Range blízko Salt Lake City v štáte Utah o 10:10 UT (03:10 miestneho času MST). Pristávacia oblasť, nachádzajúca sa v oblasti Dugway Proving Ground, bývalej strelnice pre skúšky chemických a bakteriologických zbraní, mala tvar elipsy s rozmermi 44 × . Puzdro po pristátí sa najmenej trikrát odrazilo od zeme, než sa úplne zastavilo. Pre vyhľadanie puzdra boli vyčlenené tri helikoptéry, ktoré až do okamihu pristátia z bezpečnostných dôvodov vyčkávali mimo oblasť pristátia. Prvý z nich s ženistami na palube lokalizoval odhodený padák o 10:44 UT a o 10:48 UT pristál pri puzdre. Ženisti potom preskúmali bezprostredné okolie puzdra, či sa tam nevyskytuje nevybuchnutá munícia. Až potom pristáli zvyšné dve helikoptéry. Po fotodokumentácii a očistení bolo puzdro o 12:03 UT dopravené do provizórneho laboratória zriadeného na základni armádneho letectva Michael Army Air Field na prvotnú inšpekciu, vypojenie palubných systémov a zabezpečenie aerogélových zberačov prachu. Teraz sa plánuje prevoz do laboratórií v Johnsonovom vesmírnom stredisku, Houston, Texas. Celková dĺžka misie puzdra od štartu do pristátia merala 4,63 miliardy kilometrov (Tm), z toho dráha od Zeme ku kométe bola 3,41 Tm dlhá, od kométy späť na Zem iba 1,22 Tm. Pokračovanie letu materskej sondy Jadro kométy Tempel 1, ako ho nasnímala sonda Stardust Materská sonda po odhodení návratového puzdra minula Zem a vrátila sa opäť do medziplanetárneho priestoru. Pokračovala v lete po heliocentrickej dráhe. Dňa 8. februára 2007 bola sonda deaktivovaná s úmyslom prebudiť ju až po rozhodnutí, ku ktorému ďalšiemu cieľu sa vydá. Rozhodnutie padlo 3. júla toho istého roku, kedy bol pre sondu zvolený ako cieľ kométa 9P/Tempel 1. Misia zároveň dostala označenie NExT (New Exploration of Tempel). 13. augusta riadiace stredisko oživilo systémy sondy, neskôr začalo sonde posielať programové vybavenie pre ďalšiu časť misie. Ku koncu roka prešla sonda dvakrát do bezpečnostného módu, z ktorého ju zakaždým prebralo riadiace stredisko. 14. januára 2009 nastalo najväčšie priblíženie sondy k Zemi – minimálna vzdialenosť bola . Tento prelet bol využitý ako gravitačný manéver, ktorý umožnil sonde dosiahnuť kométu Tempel 1. Do konca roka 2009 nastali ešte tri prechody Stardustu o bezpečnostného módu, ďalšie tri prechody do bezpečnostného módu boli v roku 2010 pred samotným priblížením ku kométe. 16. decembra 2010 sonda zahájila navigačné snímkovanie kométy Tempel 1. 15. februára 2011 sa Stardust priblížil ku kométe na minimálnu vzdialenosť a fotografoval jej jadro. 24. marca 2011 sonda naposledy zapla svoje motory, aby v nich spálila všetko palivo. V ten istý deň bolo prerušené všetko vysielanie. Bez paliva nefunguje orientačný systém, ktorý by otáčal solárne panely za Slnkom. Sonda je teda už len pasívnym telesom bez elektrickej energie, ktoré sa pohybuje na obežnej dráhe okolo Slnka.


Deep Impact (sonda)

Context: Introduction Test kamier na sonde Deep Impact bola americká kometárna sonda určená na prieskum periodickej kométy 9P/Tempel 1. Postavila ju americká firma Ball Aerospace & Technologies Corp. Po technickej stránke riadilo let sondy Laboratórium prúdového pohonu v Pasadene v Kalifornii. Po odbornej stránke projekt riadili vedci z University v Marylande. Názov sondy bol inšpirovaný rovnomenným katastrofickým sci-fi filmom Drvivý dopad (Deep Impact) . Sonda v tvare päťbokého hranola má výšku a priemer približne . Nesie na svojej palube dva ďalekohľady. K dlhofokálnemu ďalekohľadu s priemerom optiky sú pripojené jedna CCD multispektrálna kamera s vysokým rozlíšením (rozlíšenie až 2 metre na obrazový bod vo vzdialenosti ) a infračervený spektrometer pre zisťovanie chemického zloženia plynov v kóme kométy. Ku krátkofokálnemu ďalekohľadu s priemerom je pripojená multispektrálna kamera s nízkym rozlíšením (až na obrazový bod vo vzdialenosti ). Z boku je pripojený rozkladací panel fotovoltaických batérií, ktorý zásobuje systémy sondy elektrickou energiou (max. 92 W). Ďalej je vybavená systémom trysiek na hydrazín, slúžiacich pre stabilizáciu a korekciu dráhy. Na spodnej strane sondy bol pripevnený projektil (impaktor) s hmotnosťou , z čoho pripadá na medený balast. Elektrickú energiu dodáva po oddelení od materského telesa jediná chemická batéria s kapacitou 250 Ah. Na jeho palube je okrem autonómneho navigačného systému, slúžiaceho pre navedenie projektilu na jadro kométy, zásob pohonných látok (hydrazínu) a korekčných motorčekov tiež ďalekohľad s priemerom s kamerou, ktorej snímky slúžia predovšetkým navigačnému systému na presné navádzanie na cieľ, ale tiež pre získanie podrobných snímok jadra kométy s rozlíšením až .


New Horizons

Context: Introduction  New Horizons je americká planetárna sonda, určená na prieskum trpasličej planéty Pluto, jej mesiacov a ďalších transneptúnskych telies (TNO). Je to jediná sonda, ktorá bola kedy vyslaná k Plutu. O tri a pol roka neskôr tiež dodala ľudstvu informácie z blízkeho preletu zo zatiaľ najvzdialenejšieho telesa od Slnka, aký kedy prebehol - z planétky 2014 MU69. Sondu postavilo a prevádzkuje Laboratórium aplikovanej fyziky (APL), Laurel, MD (USA) pri Univerzite Johna Hopkinsa. Projekt v rámci programu New Frontiers (nové hranice) financuje NASA. Po svojom štarte 19. januára 2006 sa New Horizons stala najrýchlejšou sondou, akú kedy človek vypustil do vesmíru. Už 9 hodín po štarte preťala obežnú dráhu Mesiaca (kozmickým lodiam Apollo to trvalo 4 dni), o tri mesiace prekonala vzdialenosť Marsu od Slnka a za 13 mesiacov sa priblížila k Jupiteru, ktorý sa stal tiež čiastkovým cieľom jej výskumu. Napriek tomu jej dosiahnutie kedysi najvzdialenejšej planéty slnečnej sústavy potrvalo viac než deväť rokov. Po prelete okolo Pluta sonda pokračuje ďalej do vzdialenejších oblastí Kuiperovho pásu, kde sa stretla s druhým, v porovnaní s Plutom oveľa menším objektom 2014 MU69. Keďže jej rýchlosť je väčšia ako 3. kozmická rýchlosť, po dlhom čase sonda nenávratne opustí slnečnú sústavu. Na jej palube sa nachádzajú okrem iných zariadení tri optické prístroje, dva plazmové experimenty, detektor kozmického prachu a rádiové vybavenie na sondáž atmosféry.


Venus Express

Context: Pôvod mena Prvé slovo názvu sondy je anglickou formou mena cieľovej planéty; druhé slovo má zdôrazniť rýchlosť, s akou bola sonda skonštruovaná a pripravená na štart (iba za dva roky).


CONTOUR

Context: Introduction  CONTOUR (z angl. COmet Nucleus TOUR, doslova cesta k jadru kométy ) bola neúspešná americká sonda z Programu Discovery. Jej cieľom mal byť prieskum komét 2P/Encke a Schwassmann-Wachmann 3, v prípade úspechu aj kométy 6P/d’Arrest. Po úspešnom štarte sa však sondu nepodarilo naviesť na plánovanú dráhu a pri tomto pokuse bola pravdepodobne zničená. Sondu postavila základe kontraktu NASA JHU-APL (Johns Hopkins University – Applied Physics Laboratory, Arizona). Mala tvar osembokého hranolu s výškou 1,8 metra a šírkou 2,1 metra, pričom jej bočná stena a horná podstava boli pokryté solárnymi panelmi. Týchto spolu 9 solárnych článkov z gália a arzénu dodávalo sonde približne 670 W elektrickej energie vo vzdialenosti 1 AU od Slnka. Dolná osemuholníková podstava presahovala rozmery vlastného telesa sondy. Mala hrúbku a slúžila ako protimeteorický štít. Pre navedenie na medziplanetárnu dráhu jej mal slúžiť motor Star 27. K prístrojovému vybaveniu patrili 2 televízne kamery, hmotnostný spektrometer a analyzátor prachových častíc. Predpokladaná aktívna životnosť sondy bola 4 roky. Náklady na misiu boli 158 miliónov dolárov.


InSight

Context: Výroba Sondu vyrobila americká spoločnosť Lockheed Martin Space Systems; s jej montážou sa začalo na sklonku roku 2014 a vtedy sa predpokladalo, že by sonda mohla byť zmontovaná v priebehu 6 mesiacov. InSight využíval koncept inej americkej planetárne sondy, Phoenix, takže jej bol vzhľadom značne podobný, avšak väčšina elektronických komponentov vychádzala z návrhu americkej sondy MAVEN.


Opportunity

Context: Počas druhého dňa na Marse (solu), Opportunity vyskúšala svoje vedecké prístroje a neskôr tiež rádiový prenos pomocou vysokoziskovej antény. Všetky testy dopadli úspešne. 28. januára robot rozložil predné kolesá a uzamkol ich nosný systém v definitívnej polohe. Nasledujúci deň (sol 5) sa predná výjazdová rampa naklonila, až sa dotkla povrchu, aby z nej rover mohol bez problémov zísť. Prebehla aj ďalšia etapa vyklápania podvozku, pri ktorom sa pripravil na cestu zadný pár kolies. 30. januára sa pripravil posledný pár – stredný – a na Zemi zatiaľ padlo konečné rozhodnutie, že rover opustí svoj pristávací modul do 24 hodín.


Opportunity

Context:
15. februára 2018 Opportunity zavŕšila na Marse už 5000.-ty deň. Pri tejto príležitosti jej technici nariadili vytvoriť mozaiku autoportrétov, jediných v jej histórii. Použila na to mikroskopickú kameru na robotickom ramene, ktorá je však čiernobiela a neschopná zaostriť na väčšie vzdialenosti. Táto mozaika, prvá za 14 rokov strávených roverom na Marse, je však unikátna. Robot pokračoval vo výskume krátera Endeavour v oblasti nazvanej Perseverance Valley.

V júni 2018 vozidlo prestalo komunikovať a pravdepodobne upadlo do hibernácie. Príčinou bola mimoriadne veľká prachová búrka, ktorú zaznamenala z orbity sonda MRO už 30. mája 2018. Už dva dni po jej objave bolo isté, že zasiahne aj Opportunity. Tá jej príchod sledovala svojimi kamerami, ktoré zachytili postupné klesanie priehľadnosti oblohy. V súlade s menším množstvom svetla, ktoré dopadalo na jej solárne panely, technici obmedzovali činnosť rovera. 10. júna robot odvysielal údaje, podľa ktorých nadobudla atmosféra dosiaľ najhoršiu priehľadnosť, akú na Marse zažil. Technici preto rozhodli o vypnutí všetkých systémov okrem časovača, ktorý má pravidelne prebúdzať počítač a kontrolovať stav energie. Odvtedy pozemské tímy pravidelne kontrolovali stanicu DSN, či sa rover neozve.


InSight

Context: Činnosť na Marse Oblasť pristátia Elysium Planitia, elipsa má rozmery 130 x 27 km. Miesto pristátia, červený bod, má súradnice 135.6180° E, 4.4988° N 26. novembra 2018 19:44:52 UTC sonda úspešne pristála na povrchu Marsu, súradnice miesta pristátia sondy sú 4.4988° N, 135.6180° E, predpokladané boli 4,5°N 135,9°E, teda zhruba 14 km od plánovaného stredu. Povrch Marsu je v mieste pristátia 3393 km od stredu Marsu, rozdiel bol 46 m. Potvrdenie pristátia prišlo s 8 minút a 7 sekundovým meškaním do riadiaceho centra JPL 19:52:59 UTC. Kontrolóri misie dostali signál prostredníctvom satelitov Mars Cube One (MarCO), ktoré signál sondy Insight úspešne zachytili a preposlali na Zem. Po pristátí bol náklon sondy menej ako 2°, čo bolo veľmi výhodné pre ďalšiu vedeckú činnosť. Vedecká práca začala desať týždňov po pristátí. V priebehu nasledujúcich štyroch rokov zaznamenal seizmometer na palube sondy viac než 1 300 marsotrasení, čo boli najzásadnejšie poznatky misie. Vďaka tomu priniesol veľa poznatkov o vnútornej stavbe Marsu. Priniesla napríklad zistenie, že jadro Marsu je oveľa aktívnejšie, než sa očakávalo. Ako sa solárnych paneloch usadzoval prach, výkon sondy klesal. Technici preto na diaľku postupne vypínali prístroje sondy, až zostal v činnosti len ten najdôležitejší - seizmometer. Potom, čo sa sonda neozvala riadiacemu stredisku v dvoch komunikačných oknách za sebou, bola misia 21. decembra 2022 vyhlásená za ukončenú.


Mars 6

Context: Introduction  Mars 6 bola tretia z rady krátko po sebe poslaných sovietskych planetárnych sond. Táto mala na rozdiel od dvoch predošlých medzi cieľmi nielen orbitu, ale opäť aj pristátie na Marse. Sonda odštartovala 5. augusta 1973 hladko, no počas cesty k Marsu nastal problém. Sonde zlyhala časť telemetrického systému, ktorý vedcov na Zemi informoval o jej stave. Hoci inžinieri našli spôsob, ako pristávaciemu modulu udeliť pokyny na oddelenie sa, s modulom bol tesne pred dosadnutím prerušený kontakt a materská sonda nemohla byť navedená na orbitu. Preto len, podobne ako Mars 4, odvysielala údaje z preletu okolo Marsu z minimálnej vzdialenosti 1 600 km od jeho povrchu vrátane meraní počas zákrytu Slnka planétou. Pristávací modul priniesol vedcom aspoň údaje počas svojho letu marťanskou atmosférou.


Mars Exploration Rover

Context: Introduction Jedno z vozidiel misie Mars Exploration Rover Mars Exploration Rover bol názov kozmickej misie dvoch vozidiel americkej agentúry NASA. Vozidlá boli vypustené 10. júna a 7. júla 2003 a ich cieľom bolo skúmať prípadný výskyt vody na Marse v minulosti. Do konca misie v roku 2019 vozidlá ďaleko prekročili svoju plánovanú životnosť. Vozidlá boli pomenované Spirit (pristál 4. januára 2004) a Opportunity (pristála 25. januára 2004). Obidve vozidlá sú úplne rovnaké a obe pristáli na opačných stranách planéty, mierne južne od marťanského rovníka. Koncom roka 2009 sa Spirit definitívne zastavil na planine Home Plate , a napriek opakovaným pokusom sa riadiacemu tímu už nepodarilo uviesť ho znova do chodu. Spirit však pokračoval vo vedeckej činnosti aj zo svojej stacionárnej pozície až do 22. marca 2010, kedy sa definitívne odmlčal. Opportunity bola pohyblivá až do leta 2018, kedy sa definitívne odmlčala. Začiatkom roka 2015 mala po Marse najazdených už približne 41 km, čím prekonala svetový rekord prejdenej vzdialenosti na povrchu iného kozmického telesa. Pred vozidlom Opportunity tento svetový rekord držal mesačný rover so vzdialenosťou 29 km. Jej činnosť ukončila až celoplanetárna prachová búrka, v dôsledku ktorej nedostávala dosť energie zo slnka. Hlavným cieľom misie bolo hľadať kamene a pôdu, ktorá by dokazovala skorší výskyt vody na Marse. Sondy pristáli na miestach, o ktorých sa predpokladalo, že v minulosti mohli byť vystavené pôsobeniu vody. Jedným miestom bol kráter Gusev a možno bývalé jazero na dne tohto impaktného krátera a planina Meridiani kde zloženie hornín (hematit) naznačuje možnú prítomnosť vody.


Mariner 7

Context: Introduction  Mariner 7 je tretia kozmická sonda, ktorá kedy úspešne preletela okolo Marsu, a odvysielala naspäť informácie. Jej štart sa uskutočnil 27. marca 1969 s rovnakým typom nosnej rakety, ako u jej predchodkyne Mariner 6. Vzlet aj cesta k Marsu prebiehali bez problémov, až na malé prerušenie spojenia. Sonda začala skúmať Mars už z veľkej vzdialenosti niekoľko dní pred najväčším priblížením. V tejto fáze vzniklo 93 snímok Marsu a počas najväčšieho priblíženia, ktoré nastalo 5. augusta 1969 vo vzdialenosti 3 430 km, urobila sonda ďalších 33 záberov. Po prelete postupne vysielala údaje na Zem. Technici následne skúšali jej systémy a robili pokusné snímky podobne ako pri predošlej sonde Mariner 6. Spojenie s oboma sondami bolo ukončené v rovnakom čase.


Meridiani Planum

Context: Pozri aj  Zoznam nížin na Marse Areografia Opportunity


RCD Espanyol

Context: Espanyol hral najprv vo svetložltých dresoch, a to pretože priateľ zakladateľa klubu vlastnil textilnú továreň a mal prebytok látky svetložltej farby. Bolo ponechané na jednotlivých hráčoch, akej farby budú ich krátke nohavice. V roku 1910 sa názov klubu zmenil na Club Espanol de Futbol a zároveň bolo rozhodnuté, že jeho dresy budú mať modré a biele pásy, tak ako hlavné farby klubového znaku. Klubové farby, modrá a biela, boli vybraté na počesť legendárneho katalánskeho admirála Rogera de Lluria, ktorý mal štít týchto farieb a v stredoveku v oblasti Stredozemného mora chránil katalánske záujmy.


Daniel Jarque

Context: Externé odkazy  Daniel Jarque na stránke bdfutbol.com Daniel Jarque na klubovej stránke Espanyolu Kategória:Španielski futbalisti Kategória:Hráči RCD Espanyol Kategória:Osobnosti z Barcelony


Aľaksandr Pavlavič Hleb

Context: Úspechy  titul v La Liga: 2009 (s FC Barcelona)


FC Barcelona

Context: Symboly klubu Klubové typické farby sú modrá a granátová ( blaugrana ). Je otázne, prečo má klub práve túto kombináciu, medzi klubovými historikmi existuje množstvo teórií, nikto z nich nedokázal, že tieto farby boli vybrané z nejakého symbolického dôvodu. Prirodzene najviac týchto teórií sa spája zo založením klubu. Napríklad, niektorí tvrdili, že klub svoje farby prebral od svojho zakladateľa Švajčiara J. Gampera, ktorého prvým klubom bol švajčiarsky L´Excelsior, práve s týmito klubovými farbami. Ďalší sa vyjadrovali, že tieto farby boli farbami švajčiarskeho kantónu odkiaľ pochádzal jej zakladateľ. A niektorí, že to boli farby švajčiarskeho mesta Ticino, kde Gamper dlho žil. Ďalšou rozšírenou, ale nepotvrdenou teóriou je, že zakladatelia svoj výber klubových farieb odvodili od farieb pera, ktoré bolo napoly modré a napoly granátové a ktoré bolo veľmi populárne v tom čase. Sú tiež ďalšie veľmi prozaické domnienky, ako že matka Comamalovcov (bratov, ktorý hrali za klub) pracovala v textilnej fabrike a pre hráčov pripravila prvú sériu dresov. Rozhodla sa, že pekné budú modro-granátové a také i ušila. Dnes dresy týchto farieb patria medzi najrýchlejšie identifikovateľné v celom futbalovom svete. Znak klubu Znak klubu má formu štítu (troj-štvrtinového „hrnca“), na dve horizontálne časti, medzi ktorými je nadpis FCB. Na spodnej časi je vlajka klubu (s klubovými farbami), v strede ktorej sa nachádza futbalová lopta, vrchná časť je rozdelená na dve polovice. V ľavej časti je kríž svätého Juraja, v pravej časti Señera – vlajka Katalánska. Vývoj dresov Oficiálna hymna Od vybudovania Camp Nou sa stalo zaužívanou klubovou tradíciou, že z reproduktorov na štadióne pred začiatkom zápasu znie klubová hymna a fanúšikovia ju spievajú. Súčasná hymna Cant del Barça sa po prvýkrát hrala 27.novembra 1974, pred zápasom, ktorý ukončil oslavy 75. výročia založenia klubu. Zaspieval ju zbor 3 600 spevákov pod dirigentskou taktovkou Oriola Martorella. Slová k nej napísal Josep Maria Espinàs spolu s Jaume Picasom a hudbu skomponoval Manuel Valls. Počas histórie klub používal aj iné hymny, prvá je z roku 1923, ďalšie z 1949, 1957 a naposledy v rámci storočnice klubu v 1998.


RCD Espanyol

Context: Introduction  RCD Espanyol de Barcelona (katalánsky: Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona ) je španielsky športový klub založený v Barcelone. Najznámejšie je jeho futbalové družstvo. Espanyol aktuálne sídli na štadióne Estadi Cornellà-El Prat s kapacitou 40 500 divákov, ktorý bol otvorený 2 Augusta 2009. Dovtedy sídlil klub na štadióne Estadi Olímpic Lluís Companys, kde sa odohrávali v roku 1992 letné olympijské hry. Predtým hral svoje zápasy na Estadi de Sarria. Hoci je v tieni slávnejšieho mestského rivala FC Barcelona, stabilne patrí medzi silnejšie tímy v španielskej La Lige.


Cristian Tello

Context: Úspechy  Barcelona 1x víťaz Copa del Rey: 2011/12


FC Barcelona Atlètic

Context: História  SD España Industrial Klub Societat Esportiva Industrial Espanya bol založený 1. augusta 1934, pôvodne bol športovým klubom továrne s tým istým názvom a jeho hráči nosili dresy s modrými a bielymi zvislými pásmi. Túto továreň vlastnila rodina Josepa Antoniho de Alberta , ktorý bol v roku 1943 krátko prezidentom FC Barcelona. Počas jeho úradovania sa klub Club Deportivo Espanya Industrial stal rezervou FC Barcelona a začal hrávať svoje zápasy na štadióne Les Corts. Spočiatku hral v regionálnych súťažiach, ale v roku 1950 postúpil do Tercera División a následne v roku 1952 do Segunda División. V sezóne 1952/53 skončil na druhom mieste v Segunda División, ako aj neskoršej baráži o postup do Primera División, ale nemohol postúpiť, keďže bol rezervným tímom FC Barcelona. CD Condal Po víťazstve v baráži o postup do Primera División v roku 1956 sa klub Societat Esportiva Industrial Espanya osamostatnil od FC Barcelona a premenoval na Club Deportivo Condal . Klubové dresy boli modré s dvoma bielymi diagonálnymi pásmi. Po osamostatnení klubu bolo možné, aby postúpil do Primera División. V najvyššej súťaži sa však udržal iba jednu sezónu a v roku 1957 zostúpil do Segunda División. V roku 1968 sa opätovne spojil s FC Barcelona a stal sa rezervným tímom blaugranas . Barcelona Atlètic Prezident FC Barcelona Agustí Montal sa v roku 1970 rozhodol zlúčiť CD Condal s mládežníckym tímom Atlètic Catalunya a vytvoriť nový klub s názvom Barcelona Atlètic . Klub Atlètic Catalunya vznikol v roku 1965 zlúčením dvoch klubov, UE Catalunya de Les Corts , založenom v roku 1918 ako Catalunya Sporting Club a CD Fabra Coats , založenom v roku 1926. La Masia V roku 1979 FC Barcelona zriadila svoju mládežnícku akadémiu v La Masia , kde sídlila aj Barcelona Atlètic. Mládežnícka akadémia v priebehu rokov vyprodukovala množstvo kvalitných talentovaných hráčov. Medzi nimi boli napr. Francisco José Carrasco, Ramón Calderé, Guillermo Amor, Albert Ferrer, Josep Guardiola, Sergi Barjuán, Víctor Valdés, Carles Puyol, Gerard Piqué, Sergio Busquets, Xavi Hernández, Andrés Iniesta, Lionel Messi, Pedro Rodríguez Ledesma a Bojan Krkić, z ktorých všetci hrali za FC Barcelona B . Nie všetci odchovanci La Masia sa presadili v prvom tíme FC Barcelona, niektorí prešli do iných klubov, kde pokračovali vo svojej futbalovej kariére. Takými hráčmi sú Iván de la Peña, David Sánchez Rodríguez, Luis Javier García Sanz, Pepe Reina, Mikel Arteta, Fran Mérida, Cesc Fàbregas, Albert Luque a Giovani dos Santos.


Club Atlético San Lorenzo de Almagro

Context: Farby a znak klubu Už v začiatkoch boli za klubové farby vybrané modrá a červená. Tieto sú tak na klubových dresoch, ako aj v klubovom znaku. Klub začal už vo svojich počiatkoch používať dresy s červenými a modrými pásmi, ktoré používa do súčasnosti. Klubový znak je v rovnakých farbách ako dresy, teda modro-červené pruhy, v strede ktorých sú v bielom kruhu písmená CASLdeA , teda Club Atlético San Lorenzo de Almagro.


Josep Maria Bartomeu

Context: Trofeje, ktoré klub získal počas jeho prezidentovania  La Liga (4): 2014/15, 2015/16, 2017/18, 2018/2019 Copa del Rey (4): 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/18 Španielsky superpohár (2): 2016, 2018 Liga Majstrov UEFA (1): 2014/15 Európsky superpohár (1): 2015 Majstrovstvá klubov FIFA (1): 2015


Club Estudiantes de La Plata

Context: Farby a znak klubu Už od roku 1906 používa klub červeno-biele pruhy na svojich dresoch. Tieto sa v priebehu existencie klubu menili iba veľmi nepatrne. Klubový znak je taktiež v červeno-bielych farbách, keď ho tvoria pruhy nad ktorými je nápis E. de L.P. , čo je skratka názvu klubu Estudiantes de La Plata.


RCD Espanyol

Context: Vývoj názvu klubu V roku 1906 následkom finančných problémov sa mnohí hráči klubu spojili s X Sporting Club. Tento klub vyhral Campionat de Catalunya trikrát v období rokov 1906 až 1908. V roku 1909 bol tento klub premenovaný na Club Deportivo Espanol a v roku 1910, keď prijal súčasné farby dresov na počesť admirála Rogera de Llúria, dostal názov Club Espanol de Futbol. Espanyol patrí medzi niekoľko španielskych klubov, ktoré sú pod patronátom španielskej koruny. Toto právo udelil Espanyolu v roku 1912 Alfonz XIII. a klub je odvtedy známy ako Real Club Deportivo Espanol . Z tohto dôvodu má v názve slovo Real (kráľovský) a kráľovskú korunu v svojom znaku. Po abdikácii kráľa Alfonza XIII. v roku 1931 a vyhlásení druhej španielskej republiky, bol vydaný zákaz používania kráľovských symbolov. V tom čase klub prijal katalánsky názov Club Esportiu Espanyol. V období, ktoré nasledovalo po španielskej občianskej vojne a v čase zákazu katalánčiny bol klubu prinavrátený názov Real Club Deportivo Espanol. V roku 1995 sa začal používať katalánsky názov klubu. Slovo Deportiu v názve Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona znamená skôr šport pre zábavu , zatiaľ čo Esportiu je slovo vyhradené pre profesionálny šport . Zdá sa, že správne by sa malo používať slovo Esportiu , ale vzhľadom na tradíciu bolo ponechané slovo Deportiu . Štyri víťazstvá v Copa del Rey: 1929, 1940, 2000 a 2006 RCD Espanyol vyhral v roku 1901 Macaya Cup. V roku 1929 vyhral tím svoj prvý Copa del Rey a to zopakoval v rokoch 1940 a 2000, teda v roku keď oslavoval svoje založenie a naposledy v roku 2006.


CD Condal

Context: História SE Industrial Espanya Klub Societat Esportiva Industrial Espanya bol založený 1. augusta 1934 a pôvodne bol športovým klubom továrne s tým istým názvom a jeho hráči nosili dresy s modrými a bielymi zvislými pásmi. Túto továreň vlastnila rodina Josepa Antoniho de Alberta , ktorý bol v roku 1943 krátko prezidentom FC Barcelona. Počas jeho úradovania sa klub Societat Esportiva Industrial Espanya stal rezervou FC Barcelona a začal hrávať svoje zápasy na štadióne Les Corts. Spočiatku hral v regionálnych súťažiach, ale v roku 1950 postúpil do Tercera División a následne v roku 1952 do Segunda División. V sezóne 1952/53 skončil na druhom mieste v Segunda División, ako aj neskoršej baráži o postup do Primera División, ale nemohol postúpiť, keďže bol rezervným tímom FC Barcelona. CD Condal Po víťazstve v baráži o postup do Primera División v roku 1956 sa klub Societat Esportiva Industrial Espanya osamostatnil od FC Barcelona a premenoval na Club Deportivo Condal . Klubové dresy boli modré s dvoma bielymi diagonálnymi pásmi. Po osamostatnení klubu bolo možné, aby postúpil do Primera División. V najvyššej súťaži sa však udržal iba jednu sezónu a v roku 1957 zostúpil do Segunda División. V roku 1968 sa opätovne spojil s FC Barcelona a stal sa rezervným tímom blaugranas . Prezident FC Barcelona Agustí Montal sa v roku 1970 rozhodol zlúčiť CD Condal s mládežníckym tímom Atlètic Catalunya a vytvoriť nový klub s názvom Barcelona Atlètic , čím klub CD Condal zanikol. Vývoj dresov


RCD Espanyol

Context: Espanyol v Európe  Pohár UEFA 2006/2007 Víťazstvom v španielskom kráľovskom pohári v sezóne 2005/06 sa Espanyol kvalifikoval do pohára UEFA. V prvom kole porazil v súčte zápasov 5:3 bratislavskú Artmediu a následne sa ocitol v skupine F spolu s holandským gigantom Ajax Amsterdam, belgickým trpaslíkom Zulte Waregem, českou Sparta Praha a rakúskou Austriou Viedeň. Espanyol vyhral skupinu, keď zvťazil vo všetkých svojich štyroch zápasoch. V šestnásťfinále stálo proti nemu talianske Livorno, ktoré sa len s odretými ušami dostalo do vyraďovacej fázy. Espanyol vyhral v Toskánsku 2:1 a potom doma v Barcelone doklepol svoj postup víťazstvom 2:0. Nasledujúcim súperom bol izraelský Maccabi Haifa, s ktorým vonku po urputnej snahe súpera remizoval 0:0, ale v odvete ho zvalcoval výsledkom v pomere 4:0. Mnohí vtedy začali vnímať Espanyol, ako jedného z favoritov na postup do finále v Glasgowskom Hampden Parku. No ak sa to malo stať skutočnosťou Espanyol by mal poraziť portugalského giganta Benficu Lisabon, dvojnásobného víťaza Európskeho pohára majstrov. Espanyol sa tým nenechal vyviesť z konceptu a rýchlo sa v prvom domácom zápase ujal vedenia 3:0. Benfice sa však podarilo v Barcelone streliť dva góly a skoro aj vyrovnať, čím si pripravila lepšiu východiskovú pozíciu do odvety. Konečný výsledok zápasu bol 3:2. Espanyol, však prežil nepríjemnú cestu do Lisabonu a vrátil sa späť s vynikajúcou remízou 0:0, ktorá klubu postačovala aby si zabezpečil miesto v semifinále. Medzi poslednými štyrmi tímami sa Espanyolu ušiel nemecký súper Werder Brémy, ale opäť sa mu podarilo uhrať skvelý domáci výsledok a v podstate rozhodnúť dvojzápas už v jeden večer. Výhra 3:0 mu na ceste do Nemecka poskytla potrebný pokoj na dotiahnutie svojej spanilej jazdy až do finále pohára UEFA, o to viac, keď v Brémach kontroloval zápas a vyhral 2:1. Vo finále, ktoré sa hralo 16. mája 2007 v Glasgowe, sa Espanyol stretol so súperom zo španielskej La Ligy, FC Sevilla. Po remíze 2:2 a predĺžení, prehral až na strely zo značky pokutového kopu 1:3. Espanyol sa tak stal jediným klubom v histórii pohára UEFA, ktorý v tejto súťaži neprehral ani jediný zápas a napriek tomu nezískal trofej. Hráč klubu Walter Pandiani, ktorý po sezóne opustil klub, sa stal najlepším strelcom tohto ročníka pohára UEFA.


RCD Espanyol

Context: Zaujímavosti z histórie V roku 1928 sa klub stal zakladajúcim členom La Ligy a v roku 1929 vyhral svoj prvý Copa del Rey. Vtedajší hráč klubu Ricardo Saprissa neskôr emigroval do Kostariky a dopomohol k vytvoreniu klubu Deportivo Saprissa. Espanyol sa 9-krát kvalifikoval do Pohára UEFA (vrátane sezóny 2006/07, keď vyhral Copa del Rey) a v roku 1988 sa dostal do finále, kde prehral s Bayerom Leverkusen z vtedajšieho západného Nemecka, na pokutové kopy 2:3, po nezabudnuteľných zápasoch doma a vonku (3:0 v Barcelone, 0 – 3 v Leverkusene). V roku 1994 RCD Espanyol vytvoril svoj rezervný tím, RCD Espanyol B. Espanyol hrá svoje domáce zápasy na olympijskom štadióne, Estadi Olímpic Lluís Companys. V súčasnosti klub buduje nový štadión medzi mestami Cornella de Llobregat a El Prat de Llobregat na západ od Barcelony. 13. januára 2007 Espanyol zaznamenal svoje prvé víťazstvo v derby s mestským rivalom FC Barcelona od roku 2001. Tento zápas skončil výsledkom 3:1 pre Espanyol.


RCD Espanyol

Context: Slávni hráči RCD Espanyol Počas viac ako 100 rokov histórie klubu mal Espanyol v svojom kádri hráčov, ktorí boli dobre známi na celom svete. Pravdepodobne prvý a slávny modro-biely idol bol brankár Ricardo Zamora. Po ňom za klub hrali tiež ďalší slávni hráči, ako Alfredo Di Stéfano, Kubala, N Kono, Răducioiu, Pochettino, Milošević, či Raúl Tamudo.


Club Atlético Rosario Central

Context: Štadión Fanúšikovia klubu počas zápasu. Od svojho založenia hral klub na rôznych miestach. Tieto sa menili hlavne tesne po založení klubu. Medzi rokmi 1903 a 1918 hral klub na štadióne Estadio del Cruce . V rokoch 1919 až 1925 hral na štadióne llamado Parada Castellanos . V roku 1926 sa klub presťahoval na svoj súčasný štadión Estadio Gigante de Arroyito . Tento prešiel v rokoch 1957, 1963, 1967 a 1974-78 renováciami. Súčasná kapacita štadióna je 48 900 miest, priemerná návštevnosť je 35 000 divákov.


Club Atlético Rosario Central

Context: Farby a znak klubu Na začiatku svojej existencie používal Rosario Central červeno-biele dresy, ktoré boli rozdelené na štyri štvorce. Od roku 1903 zmenil červenú farbu na modrú, no dresy si zachovali svoju formu. Od roku 1904 začal klub používať modro-žlté pruhované dresy, ktoré používa do súčasnosti. Súčasný znak používa klub od roku 1903. Tento tvoria modré a žlté zvislé pruhy, nad ktorými sú písmená CARC , teda prvé písmená z názvu klubu Club Atlético Rosario Central. V roku 1973 bol znak klubu modifikovaný, keď sa tento umiestnil do veľkého písmena C. Znak v tejto forme od tej doby používa klub ako oficiálny klubový znak.


Bad Bunny

Context: Kariéra Počas práce v Econo (supermarket v Portoriku) vydával skladby ako nezávislý umelec. Jeho pieseň „Diles“, ktorú uverejnil na SoundCloud-e, upútala pozornosť DJa Luiana, s ním v mene svojho vydavateľstva Hear this Music podpísal zmluvu. Vďaka nej mohol začať spolupracovať s viacerými známymi latino umelcami. Odvtedy sa niekoľkokrát umiestnil v tabuľke TOP10 US Hot Latin Songs . Jeho prelomový singel „Soy Peor“ ho zaradil medzi popredných predstaviteľov latino-trap žánru a dostal sa na 22. miesto v rebríčku Hot Latin Songs . Lyrika a nálada skladby "Soy Peor” súčasne vyjadrujú stratu a sexuálnu túžbu. V lete roku 2017 podpísal zmluvu s Cardenas Marketing Network (CMN) pre niekoľko krajín Latinskej Ameriky. V júli 2017 spolupracoval so speváčkou Becky G a vznikla tak skladba „Mayores“. Začiatkom novembra 2017 účinkoval v rádiu Beats 1, ktoré prvýkrát odvysielalo reláciu Trap Kingz v španielskom jazyku. V novembri 2017 sa jeho skladba „Tu No Metes Cabra“ dostala na 38. miesto v tabuľke Hot Latin Songs . Remix tejto skladby žiadal o prepustenie speváka Anuel AA z väzenia. V rovnakom čase sa pieseň „Sensualidad“, ktorá vyšla v spolupráci s Bad Bunnym, J Balvinom a Prince Royceom, dostala na 8. miesto v tabuľke Hot Latin Songs, zatiaľ čo remix ku skladbe „Te Boté“ v spolupráci s interpretmi Ozuna a Nicky Jam dosiahol v tomto rebríčku prvé miesto. V roku 2018 spolupracovala Cardi B s Bad Bunnym a J Balvinom a v rebríčku Billboard Hot 100 dosiahli prvé miesto so skladbou „I Like It“. V tejto skladbe Bad Bunny rapuje v španielčine, “anglo-španielčine” a angličtine. Videoklip k nej bol natočený v marci 2018 na Miami. Umiestnenie so skladbou „I Like it“ sa stalo prvým a zatiaľ jediným Bad Bunnyho prvým miestom v rebríčku na americkom Billboard Hot 100. 21. júla 2018 mal 5-minútové vystúpenie na festivale Tomorrowland v Belgicku ako súčasť súboru, ktorý predstavil DJ Alesso, a ktorý ho na toto vystúpenie pozval. Bad Bunny odprezentoval svoju pasáž zo spomínanej skladby speváčky Cardi B „I Like It“. 11. októbra 2018 vydal skladbu „Mia“ v spolupráci s Drakeom. Prvá upútavka tejto skladby vyšla v januári 2018. Drake si v nej otestoval svoju španielčinu. Obsadila 5. miesto v rebríčku Billboard Hot 100 . Svoj debutový album X 100pre vydal na Štedrý deň 2018.


Miki Volek

Context: Pôsobil v týchto skupinách  Crazy Boys – zakladateľ skupiny Golden Stars Olympic – v prvej polovici 60. rokov bol najväčšou hviezdou, neskôr nechcel začať s novým štýlom rokenrolu, a tak odišiel Old Stars Transit B komplex


Daddy Yankee

Context: Koncertné turné  Ako hlavný účinkujúci Barrio Fino World Tour (2004 – 2006) The Big Boss Tour (2007 – 2009) Mundial Tour (2010 – 2011) European Tour (2012) Prestige World Tour (2012 – 2013) King Daddy Tour (2014 – 2015) TamoEnVivoTour (2017) La Gira Dura (2018) Con Calma Tour (2019) Ako spolu-účinkujúci The Kingdom Tour (2015 – 2016) (s Donom Omarom)


Latin rock

Context: Najznámejší interpreti  Addys D’Mercedes Carlos Santana Soda Stereo Control Macete Ill Nino Los Prisioneros Jaguares Juanes Linea 77 Maná Los Tres Rescate Café tacvba Sepultura Aterciopelados Shakira Soulfly Santana Chicano Malo Ozomatli Kategória:Rockové hudobné žánre Kategória:Latinskoamerická hudba


Paco de Lucía

Context: Introduction  Paco de Lucía , rodným menom Francisco Sánchez Gómez ( 21. december 1947, Algeciras, Španielsko – † 25. február 2014, Cancún, Mexiko) bol španielsky hudobný skladateľ a gitarista, brat významného španielskeho gitaristu Ramóna de Algecirasa a speváka Pepé de Lucíu. Bol to vynikajúci gitarový virtuóz v španielskom národnom hudobnom, tanečnom a kultúrnom štýle flamenco, niektorými odborníkmi považovaný za najlepšieho gitarového interpreta tohto štýlu všetkých čias. Pôsobil aj ako jazzový a klasický gitarista a bol, okrem iného, tiež známy ako veľký obdivovateľ a propagátor španielskeho hudobného skladateľa Manuela de Fally. Na gitaru hral už od svojich piatich rokov, na jeho hudobné zameranie mal vplyv jeho otec António, ktorý bol tiež španielskym ľudovým gitaristom. Profesionálnym gitaristom sa stal z otcovho popudu už v 11 rokoch. Najprv vystupoval so svojím bratom Pepem, až neskôr sa dal na sólovú dráhu.


RCD Espanyol

Context: Založenie klubu a jeho charakteristika Espanyol bol založený 28. októbra 1900 študentom na univerzite v Barcelone, Ángelom Rodríguezom. Klub mal pôvodne svoj domov v zámožnej štvrti Barcelony Sarria a bol založený pod názvom Sociedad Espanola de Football . Espanyol bol prvým klubom v Španielsku založený výhradne španielskymi fanúšikmi futbalu, ako opozícia voči prisťahovalcom, ktorý založili klub FC Barcelona. Espanyol hral najprv vo svetložltých dresoch, a to pretože priateľ zakladateľa klubu vlastnil textilnú továreň a mal prebytok látky svetložltej farby. Bolo ponechané na jednotlivých hráčoch, akej farby budú ich krátke nohavice. V roku 1910 sa názov klubu zmenil na Club Espanol de Futbol a zároveň bolo rozhodnuté, že jeho dresy budú mať modré a biele pásy, tak ako hlavné farby klubového znaku. Klubové farby, modrá a biela, boli vybraté na počesť legendárneho katalánskeho admirála Rogera de Lluria, ktorý mal štít týchto farieb a v stredoveku v oblasti Stredozemného mora chránil katalánske záujmy. Od samotného začiatku svojej existencie klub dosahoval úspechy. V roku 1903 vyhral Campionat de Catalunya a v zapätí hral aj v Copa del Rey. Nanešťastie roky bol Espanyol mnohými Barcelončanmi spájaný so „španielskym Katalánskom“, čo bolo vnímané ako kolaborácia so španielskym centralizmom.


Majstrovstvá klubov FIFA 2011 – Finále

Context: Cesta klubov do finále Santos Tím Barcelona CONMEBOL Konfederácia UEFA Víťazi Pohára osloboditeľov 2011 Kvalifikácia Víťazi Ligy majstrov UEFA 2010/2011 Voľno Play-off Voľno Voľno Štvrťfinále Voľno 3–1 Kashiwa Reysol(Neymar, Borges, Danilo) Semifinále 4–0 Al-Sadd(Adriano (2), Seydou Keita, Maxwell)