Politický vývoj Slovenska od roku 1989

Context: Volebné obdobie 1994 – 1998 NR SR sídlila až do roku 1994 v Bratislave v Župnom dome. Provizórium v Župnom dome sa skončilo presťahovaním NR SR do jej súčasnej budovy na hradnom vrchu v Bratislave. Jej výstavba sa začala v júni 1986. 30. septembra a 1. októbra 1994 sa uskutočnili predčasné parlamentné voľby, ktorých víťazom sa stala koalícia HZDS a Roľníckej strany Slovenska (RSS). Ich celkový zisk bol 34,97 %. Podľa niektorých kritikov HZDS výrazne k víťazstvu pomohla hlavná spravodajská relácia verejnoprávnej televízie, v tom čase Aktuality STV , ktoré informovali, že Mečiarovi nebolo umožnené voliť. Neskôr Slovenská volebná komisia reagovala vyhlásením, že STV porušila volebný zákon odvysielaním príspevku o V. Mečiarovi v prvý deň volieb. Pätnásť redaktorov STV sa dištancovalo od kolegov Ivety Beníkovej a Igora Kubiša, ktorí sa na tomto porušení zákona podieľali. Hneď po voľbách, na jeseň 1994 funkcionári HZDS Oľga Keltošová a Ivan Lexa navštívili prezidenta Kováča a vyzvali ho, aby podal demisiu. Ten odmietol. Vládna koalícia bola v decembri vytvorená z víťaza volieb HZDS, Slovenskej národnej strany (SNS) so ziskom 5,4 % a Združenia robotníkov Slovenska (ZRS), ktoré získalo 7,34 % hlasov voličov. Premiérom Slovenskej republiky sa stal V. Mečiar (pozri členovia vlády). Politickej opozícii po voľbách odkázal: „Je po voľbách, zvyknite si!“. Tento výrok charakterizoval celé nasledovné obdobie, kedy takmer všetku moc v štáte uchvátila vtedajšia vládna koalícia. Niektoré kontroverzné kroky vyvolali silné reakcie doma aj v zahraničí. Kritické ohlasy Medzi kroky, ktoré boli vyčítané tretej vláde Vladimíra Mečiara patrí: Ustanovujúca schôdza Národnej rady SR (1994) Konala sa 3. a 4. novembra 1994. Zúčastnilo sa jej všetkých 150 právoplatne zvolených poslancov a prezident Michal Kováč. Po skladaní poslaneckých sľubov nasledovali voľby predsedov výborov NR SR a ich členov, pričom bola porušená dohoda politických strán o princípe pomerného zastúpenia v NR SR. V tajných voľbách bol za predsedu NR SR zvolený Ivan Gašparovič a za podpredsedov Augustín Marián Húska a Ján Ľupták. Obidvom schôdzam predsedal Ivan Gašparovič, ktorý bol predsedom NR SR aj v predchádzajúcom volebnom období. V 11 parlamentných výboroch obsadila tichá koalícia HZDS – ZRS – SNS, ktorá mala spolu 83 poslancov všetkých predsedov (HZDS-RSS ôsmich, ZRS dvoch a SNS jedného). Do Výboru pre životné prostredie a ochranu prírody bola na návrh koaličných poslancov (hlavne Oľgy Keltošovej) zaradená väčšina opozičných poslancov. Z Výboru pre vzdelanie, vedu, kultúru a šport bol do tohto výboru preradený napríklad aj Juraj Švec, rektor Univerzity Komenského. „Pri zadeľovaní poslancov do výborov išlo často o sladkú pomstu,“ napísal vtedajší poslanec HZDS a šéfredaktor denníka Slovenská republika Ján Smolec. O 23:07 hod. sa začala 2. schôdza NR SR. Tichá koalícia HZDS – ZRS – SNS, ktorá mala spolu 83 poslancov, začala pod heslom „Víťaz berie všetko“ uplatňovať svoju predstavu „demokracie“. Koaliční poslanci vyslovili nedôveru ministrovi vnútra Ladislavovi Pittnerovi a ministrovi privatizácie Milanovi Janičinovi, napriek tomu, že vláda Jozefa Moravčíka už podala demisiu. Po tomto akte zostali v rokovacej sieni len traja poslanci opozície. 83 zákonodarcov koalície rokovalo celú noc. Vydržal s nimi nakoniec len jeden poslanec opozície – podpredseda SDĽ Robert Fico. Koaliční poslanci odvolali všetkých členov Rady Slovenskej televízie a Rozhlasovej rady a zvolili nových, odvolali aj predsedu Najvyššieho kontrolného úradu Jozefa Oleja a podpredsedu Milana Hudana, generálneho prokurátora Vojtecha Bacha a za nového zvolili Ľudovíta Hudeka. Odvolali aj všetkých členov Prezídia a Dozornej rady Fondu národného majetku, za nového predsedu Prezídia FNM zvolili Štefana Gavorníka. Ráno o 5:15 koaliční poslanci prijali zákon o zrušení rozhodnutí vlády o privatizácii podnikov po 6. septembri 1994. Vymenovala nových členov osobitého kontrolného orgánu parlamentu na kontrolu činnosti SIS. Jeho predsedom sa stal Ivan Lexa. Vytvorila sa aj dočasná komisia na preskúmanie právoplatnosti voľby poslancov za Demokratickú únia Slovenska. Komisiu viedol Dušan Macuška. Protiústavne boli vytvorené dve komisie na prešetrenie príčiny pádu druhej Mečiarovej vlády v marci 1994. Hlasovanie o personálnej zmene vo funkcii ústredného riaditeľa STV a Slovenského rozhlasu bolo posledným bodom schôdze. Z funkcie riaditeľa Slovenského rozhlasu bol odvolaný Vladimír Štefko a zvolený bol Ján Tužinský. Noc, keď za dvanásť hodín rokovania poodvolávali koaliční poslanci funkcionárov zo štátnych orgánov, na ktoré má parlament dosah, a dosadili tam svojich ľudí niektorí (napr. Béla Bugár) označili ako slovenskú noc dlhých nožov. Z dôležitých štátnych funkcií bolo odvolaných 38 ľudí. Ovládnutie parlamentu bolo len začiatkom mohutnej ofenzívy, do ktorej v tú noc Mečiar prešiel. Až neskôr jeho oponenti pochopili, že ide o snahu "zmocniť sa celého štátu". 24. novembra 1994 vyjadrila Európska únia znepokojenie nad priebehom oboch schôdzí, pričom okrem opozície prejavila pochybnosti aj široká odborná a laická verejnosť. Priebeh schôdze potvrdil slová, ktoré povedal Mečiar na stretnutí predstaviteľov HZDS v rekreačnom zariadení VSŽ v Zlatej Idke pri Košiciach rok predtým – 27. a 28. novembra 1993 a ktoré vyšli prepísané v denníku Slovenský východ: „Prevalcujeme to všetko, nech sa deje vôľa Božia, že sa budú všetci diviť!“ Z prepisu prejavu V. Mečiara známeho ako „parný valec zo Zlatej Idky“ Zavlečenie Michala Kováča ml. do cudziny (1995) Róbert Remiáš zahynul pri výbuchu auta (29. apríla 1996) Zahynul 29. apríla 1996 okolo 22:15 po výbuchu automobilu značky BMW, na križovatke ulíc Karloveská, Botanická a Devínska cesta. Vyšetrovanie preukázalo, že príčinou výbuchu automobilu na kombinovaný benzínový aj plynový pohon bolo asi 150 až 200 g výbušniny. Vyjadrenie Mečiara k záverom vyšetrovania smrti Remiáša pri rozprave o návrhu na zrušenie amnestií 18. októbra 2006: „Rozhodnutie je, že skutok sa nestal . To znamená žiadne ovplyvňovanie, objednávanie vraždy nebolo. Rozhodol ten, kto je oprávnený rozhodnúť. Ostatní ste gágaji, táraji a pre mňa prďúsi.“ Kauza František Gaulieder (december 1996) 4. decembra 1996 vylúčili poslanci vtedajšej vládnej koalície z parlamentu nezávislého poslanca Františka Gauliedera (do parlamentu kandidoval za HZDS) proti jeho vôli. Jeho vylúčenie odôvodňovali listom, ktorý vraj poslal predsedovi parlamentu Ivanovi Gašparovičovi, kde malo byť jeho vzdanie sa poslaneckého mandátu. Vládna koalícia svoje rozhodnutie nezmenila ani napriek Gauliederovmu nesúhlasu, ktorý dal najavo slovne i písomne, a ani napriek tomu že o nezákonnosti tohto ich rozhodnutia rozhodol aj Ústavný súd Slovenskej republiky. Podľa vyjadrenia Richarda Rapanta (predseda senátu ÚS SR), senát ÚS SR zistil, že list na základe ktorého NR SR rozhodla o F. Gauliederovi je list z 26. júla 1994, ktorý podpísal v bratislavskom Istropolise za prítomnosti ďalších kandidátov na poslancov pre blížiace sa voľby. Ďalšie fakty hovoria o tom, že kandidáti na poslancov popri tomto liste podpísali aj zmluvu s HZDS podľa paragrafu 51 Občianskeho zákonníka, v ktorej sa k niečomu zaviazali, kde bol podpis overený prítomnou pracovníčkou. Po podpísaní zmluvy budúci poslanci podpísali aj abdikačný list. Tieto abdikačné listy poslancom odovzdané neboli a boli k dispozícii u niekoho iného. Na abdikačnom liste z tohto dátumu podpis F. Gauliedera nie je overený, ale 4. novembra 1996 bolo jeho overenie v NR SR preukazované poslednou stranou zmluvy s HZDS na ktorej bol podpis overený. Z toho vyplýva, že abdikačný list, ktorý F. Gaulieder nevlastnil, nemohol poslať parlamentu. Kauza Ladislav Hruška (1997) Vo februári 1997 do parlamentu po zosnulom poslancovi Slovenskej národnej strany Bartolomejovi Kuncovi nastúpil Ladislav Hruška, hoci podľa volebného zákona mal nastúpiť Emil Spišák. Zmarené referendum (1997) 13. marca prezident Michal Kováč vyhlásil referendum na 23. a 24. máj so štyrmi otázkami: tri sa týkali vstupu SR do NATO a štvrtá otázka priamej voľby hlavy štátu. 22. apríla vláda SR prijala uznesenie, v ktorom konštatovala rozpor v otázke o priamej voľbe hlavy štátu (ktorú presadzovala opozícia) s Ústavou SR a platnou legislatívou. Zároveň uložila ministrovi vnútra nedistribuovať hlasovací lístok s otázkou referenda o priamej voľbe prezidenta. 25. apríla sa Ústredná komisia pre referendum (ÚKR) uzniesla, že rozhodnutie vlády nedistribuovať hlasovací lístok so štvrtou otázkou je v rozpore s platným právnym poriadkom. Minister vnútra Gustáv Krajči s tým nesúhlasil a zdôraznil, že ministerstvo vnútra má „do pondelka čas, aby sme povedali, ako budeme postupovať“. 28. apríla ministerstvo predložilo Ústrednej komisii pre referendum návrh dvoch hlasovacích lístkov: na jednom lístku boli 3 otázky súvisiace so vstupom SR do NATO a na druhom otázka o priamej voľbe prezidenta. ÚKR to odmietla. 5. mája schválila vlastnú predlohu lístka a rozhodla, že „bolo vyhlásené jedno referendum s jedným hlasovacím lístkom so štyrmi otázkami a na jeho druhej strane bude vytlačená príloha návrhu ústavného zákona o priamej voľbe prezidenta občanmi“. Rovnako zaviazala ministerstvo predložiť 7. mája predlohu lístka, aby ju mohla opečiatkovať. V určený termín však ÚKR mohla len konštatovať, že ministerstvo neplní uznesenia a nepredložilo vzor hlasovacieho lístka so štyrmi otázkami. Ďalší týždeň, 15. mája minister vnútra Gustáv Krajči rozhodol, že kým Ústavný súd nevydá rozhodnutie, či je možné referendom meniť ústavu, bude blokovať distribúciu lístka so 4. otázkou – napriek tomu, že je to v rozpore s uzneseniami ÚKR. 20. mája nariadil prednostom (krajských úradov) nedistribuovať hlasovacie lístky. Zároveň požiadal prezidenta o odloženie referenda, ten to 21. mája 1997 odmietol. Dňa 21. mája 1997 (dva dni pred referendom) Ústavný súd prerokoval podnet skupiny poslancov a vydal uznesenie č. 139/1997 Z.z., že Ústava Slovenskej republiky neobsahuje zákaz, aby predmetom referenda bola otázka o zmene Ústavy. Zároveň však Ústavný súd rozhodol, že príloha rozhodnutia prezidenta Slovenskej republiky o vyhlásení referenda k štvrtej otázke odporuje § 2 ods. 3 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 564/1992 Zb. o spôsobe vykonania referenda. Minister vnútra Gustáv Krajči s odvolaním sa na rozhodnutie Ústavného súdu nechal na vlastnú zodpovednosť nanovo vytlačiť lístky len s prvými troma otázkami. Referendum sa konalo 23. – 24. mája 1997, v niektorých volebných obvodoch boli distribuované hlasovacie lístky s tromi a niekde so štyrmi otázkami, niekde sa vôbec referendum nekonalo. Celé referendum sprevádzali organizačné zmätky. 30. septembra prokurátor JUDr. Michal Barila obvinil Gustáva Krajčiho pre trestné činy marenia prípravy a priebehu volieb alebo referenda a z trestného činu falšovania a pozmeňovania verejnej listiny, úradnej pečate a úradnej uzávery . Na podnet Ivana Šimka, ktorý podal na Ústavný súd sťažnosť, súd vo februári 1998 vyhlásil, že Ministerstvo vnútra porušilo ústavné právo občana (Ivana Šimka) zúčastniť sa na referende . 20. februára 1998 prezident Michal Kováč znovuvyhlásil referendum na 19. apríla 1998. Hodiny a Mečiarove amnestie (marec 1998) Digitálne hodiny umiestnené oproti prezidentskému palácu, nápad marketingového "mága" HZDS a neskôr aj Smeru Fedora Flašíka, niekoľko mesiacov odratúvali dni do skončenia volebného obdobia prezidenta Kováča – 2. marca 1998. 3. marca 2003 vláda po prevzatí právomoci prezidenta referendum zrušila a v ten istý deň Vladimír Mečiar ako zastupujúci prezident udelil amnestiu únoscom Michala Kováča ml. a za trestné činy spáchané v súvislosti s prípravou a vykonaním referenda. Gustáv Krajči sa v roku 2003 k zmareniu referenda vyjadril: "Mal som dve možnosti – podať demisiu, alebo realizovať vládne uznesenie" , ale zároveň uznal, že mohol aj rešpektovať návrhy prezidenta Kováča a počkať na výsledok referenda. Nový volebný zákon (1998) Na jar 1998 sa objavili snahy HZDS o prijatie volebného zákona fakticky likvidujúceho koalície. Krok, ktorý bol namierený najmä proti Slovenskej demokratickej koalícii (SDK), ktorá by podľa nového zákona potrebovala získať 25 % aby sa dostala do parlamentu vyústil do zmeny koalície SDK na samostatnú stranu SDK. Mala to byť strana len na účely volieb. Mala 150 členov, presne toľko, koľko mohlo kandidovať za poslancov vo voľbách. Jej predsedom sa na ustanovujúcom sneme 4. júla 1998 stal Mikuláš Dzurinda. Snahy o ovládnutie médií (1997 až 1998) Ústredný riaditeľom STV sa po Jozefovi Darmovi stal v decembri 1996 Igor Kubiš. Kubiš využíval aj denník Koridor, ktorý bol blízky HZDS. Zatiaľ čo vládni politici mali v STV dvere otvorené dokorán, pre opozičných sa „verejnoprávna“ televízia stala nedostupnou. Zato boli pravidelne na pranieri v Kapustových (redaktor STV) Fašírkach (raz za dva týždne v roku 1998). O údajných pokleskoch opozičníkov vypovedali okrem toho rôzni utajení svedkovia. Podľa niektorých indícií sa za vyštvorčekovanými hlavami skrývali tajnou službou vydieraní ľudia. Dokumenty s pochybnými svedkami však boli nehodnoverné už len preto, že nemali uvedených autorov. Rada STV v auguste 1997 a v máji 1998 po najkrikľavejších prešľapoch opakovane upozorňovala Kubiša na neprofesionalitu spravodajstva a neúspešne ho žiadala, aby zabezpečil nápravu. Provládny denníka Slovenská republika vydávala síce spoločnosť Salus, s. r. o., v ktorej jedným z vlastníkov bolo HZDS. Denník Slovenská republika viedol ako šéfredaktor poslanec HZDS Ján Smolec do 1. septembra 1996, potom Eduard Fašung, potom od 1997 Jaroslav Rezník st. Podľa odborných odhadov k tomuto hnutiu mal vtedy veľmi blízko aj každý tretí regionálny denník. Napríklad na východnom Slovensku to boli denníky Lúč , Košický večer a Nové korzo , ktoré sa nachádzali pod kontrolou Rezešových železiarní (VSŽ). Tretia Mečiarova vláda získavala vplyv v médiách aj prostredníctvom štátnych podnikov, od ktorých mnohé noviny záviseli kvôli príjmom z reklamy. Pred voľbami v roku 1998 to boli najmä vtedajšie Slovenské elektrárne. Neposlušnú tlač sa vláda pokúsila už rok predtým potrestať zvýšenou daňou z pridanej hodnoty z dovtedajších 6 na 23 percent, ak významnú ak významnú časť obsahu bude tvoriť inzercia, erotika alebo pornografia. Väčšina celoštátnych denníkov v novembri 1997 vtedy vyšla na protest s vybielenou titulnou stranou, protestovali aj medzinárodné novinárske organizácie. Vedenie súkromného Rádia Twist sa zase malo spamätať a prestať s opozičným vysielaním po vypnutí prívodu elektrickej energie pre vysielač Sitno trvajúcom od 27. 11. do 4. 12. 1997. Kauza Gamatex alebo "Zachráňte Markízu" bol obchodný spor firmy Mariana Kočnera Gamatex proti Pavlovi Ruskovi o ovládnutie televízie Markíza, ktorý vyvrcholil v septembri 1998, dva týždne pred parlamentnými voľbami. Na stranu Ruskovej televízie sa vtedy postavili niektorí opoziční politici a časť verejnosti. Demonštrácia pred televíziou sa zmenili na veľký 48-hodinový happening. Okrem iných 16. septembra 1998 tu rečnili Mikuláš Dzurinda aj Róbert Fico. Na "Zachráňte Markízu" prišli stovky, možno tisíce ľudí (bojovať za Markízu, slobodu slova a demokraciu). Slovensko a prístupové rokovania do NATO a Európskej únie Napriek tomu že vláda, ktorá vzišla z volieb v roku 1994 mala v programovom vyhlásení ako svoju prioritu vstup Slovenska do Európskej únie, predstavitelia vládnych strán spochybňovali kritériá, splnením ktorých EÚ podmieňovala vstup Slovenska do únie. Rozdielne postoje mali aj jednotlivé vládne strany: SNS bola vyslovene proti integrácii, ZRS nemalo k integrácii jednoznačný názor a predstavitelia HZDS (ktoré malo vstup do EÚ aj vo volebnom programe) mali k integrácii tiež skôr skeptický postoj. Neochota vládnych predstaviteľov podriadiť sa určitým kritériám sa prejavila hlavne po roku 1995, kedy inštitúcie EÚ (Európska komisia a Európsky parlament) a jej zástupcovia začali upozorňovať slovenských štátnych predstaviteľov, že niektoré trendy vnútropolitického vývoja Slovenska nezodpovedajú kritériám na vstup do EÚ. V februári 1996 navštívil Slovensko komisár EÚ pre zahraničné vzťahy Hans van den Broek, ktorý sa počas návštevy vyjadril, že Slovensko má priestor na podstatné zlepšenie situácie v oblasti fungovania inštitúcií zabezpečujúcich demokraciu, právny štát, slobodu tlače a dodržiavanie ľudských a menšinových práv. Po návrate do Bruselu vyjadril komisár EÚ určité obavy o politický vývoj na Slovensku. Koncom februára EÚ opäť poukázala na nedostatky Slovenska v naplňovaní princípov demokracie a ochrany práv menšín, toto stanovisko odovzdala Slovensku na zasadnutí Asociačnej rady EÚ-SR. Ďalšie vyhlásenie EÚ dostalo Slovensko v marci 1996 v súvislosti so schválením Trestného zákona (tzv. zákona na ochranu republiky) Národnou radou SR. EÚ vyjadrila znepokojenie nad jednotlivými ustanoveniami novely, ktoré poškodzujú demokratické práva a vyzvala Slovensko, aby ich starostlivo preskúmala v súvislosti s prihláškou Slovenska do EÚ. Začiatkom júna 1996 sa v Bruseli uskutočnilo rokovanie spoločného parlamentného výboru EÚ a SR. Rokovanie sa vyznačovalo kritickým hodnotením úrovne pripravenosti SR na plnenie politických kritérií na vstup do EÚ. Pred odovzdávaním vyplneného dotazníka SR na vstup do EÚ spochybnil predpoklady Slovenska na vstup nemecký kancelár Helmut Kohl, ktorý sa vyjadril že vnútorný vývoj na Slovensku škodí obrazu Slovenska, pričom predpoklady Slovenska na vstup do EÚ sa nielen nezlepšili, ale naopak zhoršili. V októbri 1996 veľvyslanec EÚ na Slovensku George Zavvos a veľvyslanec USA Ralph Johnson zdôraznili potrebu uskutočniť demokratické zmeny, aby Slovensko bolo akceptované v NATO aj v EÚ. Veľvyslanec Zavvos vyhlásil, že Slovensko musí ešte veľa urobiť v ekonomickej a politickej oblasti, aby mohla počítať so vstupom do EÚ. Vtedajší minister zahraničných vecí SR Pavol Hamžík na margo vyjadrení Johnsona a Zavvosa vyhlásil: „ Nevidím dôvod, aby ministerstvo zaujímalo stanovisko k vystúpeniam veľvyslancov, ktorých tu je X. „ V októbri 1996 sa v Bratislave konalo zasadnutie spoločného parlamentného výboru EÚ-SR, na ktorom vystúpil premiér SR Vladimír Mečiar, ktorý zdôraznil, že SR vynakladá veľa úsilia na dosiahnutie strategických cieľov integrácie, pritom ničím a nijako nezaostáva za okolitými štátmi. V novembri na mítingu HZDS Vladimír Mečiar na margo upozornení predstaviteľov EÚ k posilneniu demokracie na Slovensku uviedol, že si „ treba vypočuť každého, ale urobiť si po svojom “. V decembri 1996 Európsky parlament prijal rezolúciu týkajúcu sa vylúčenia poslanca Františka Gauliedera z Národnej rady SR. EP požiadal NR SR, aby prehodnotila svoje rozhodnutie a upozornil slovenskú vládu, že zachovanie základných demokratických princípov vrátane slobodného výkonu poslaneckého mandátu je podmienkou pre uskutočnenie a budovanie spolupráce s EÚ. V marci 1997 sa v Bratislave uskutočnila návšteva podpredsedu EK Leona Brittana. Niekoľko dní pred touto návštevou minister zahraničných vecí SR Pavol Hamžík vyjadril nádej, že návšteva podpredsedu EK sa stane príležitosťou pre stupňovanie dialógu s EÚ. Počas svojej návštevy Brittan upozornil na také prejavy v politickom živote Slovenska, ktoré vyvolávajú u zahraničných pozorovateľov obavy. Podpredseda EK zdôraznil význam rešpektovania „neekonomických kritérií“ členstva v EÚ. Vyzval vládu Slovenska, aby zvážila uzavretie dohody o voľnom obchode s Ruskom, pretože takáto dohoda by bola v rozpore s úsilím Slovenska vstúpiť do EÚ. V máji 1997 navštívil Bratislavu minister zahraničných vecí Nemecka Klaus Kinkel, ktorý odovzdal slovenským štátnym predstaviteľom písomný zoznam výhrad, ktoré Európska únia a NATO majú voči vnútropolitickému vývoju na Slovensku (neprijatie zákona o jazyku národnostných menšín, zákon o vysokých školách, konflikt medzi predsedom vlády a prezidentom, kauza Gaulieder). Po stretnutí s Kinkelom minister zahraničných vecí Hamžík vyhlásil, že nevidí dôvod, prečo by malo byť Slovensko z prvej vlny rozširovania vynechané. Na zmarené referendum o priamej voľbe prezidenta a vstupe SR do NATO reagovala koncom mája 1997 Európska únia vyhlásením, v ktorom vyjadrila obavy z odohrávajúcich sa udalostí, upozornila na právoplatné rozhodnutia Ústavného súdu SR a Ústrednej komisie pre referendum a vyzvala vládu SR, aby rešpektovala právny štát a princípy, ktoré sú nevyhnutné na upevnenie demokratickej spoločnosti. Koncom mája navštívil Bratislavu komisár EÚ Hans van den Broek, ktorý po stretnutí so slovenskými predstaviteľmi vyhlásil, že právny štát a demokracia nie sú na Slovensku dostatočne zakorenené, poukázal pritom na kauzu zmareného referenda. Koncom júna 1997 navštívila Brusel ministerka zahraničných vecí Zdenka Kramplová. Komisár van den Broek zopakoval počas rozhovorov s ňou výhrady EK voči Slovensku, zdôraznil však pretrvávajúci záujem o prijatie Slovenska za riadneho člena. Kramplová poukázala na dostatok času na splnenie všetkých podmienok na vstup, na snahu vlády o dosiahnutie vnútropolitického konsenzu a o vyslanie signálu, že Slovensko chce vstúpiť do EÚ medzi prvými krajinami. V polovici júla 1997 EK rozhodla, že Slovensko nebude prizvané na rokovanie o vstupe SR do EÚ. V Posudku EK k žiadosti Slovenska o členstvo v EÚ sa uvádza, že: „ … na Slovensku stále existuje medzera medzi ústavnými ustanoveniami a politickou praxou. “ Komisia zistila, že „ vláda práva a demokracie nie je stále dostatočne hlboko zakorenená. Toto bude vyžadovať väčšiu otvorenosť k opozičným názorom, spoľahlivé fungovanie štátnych inštitúcií a rešpektovanie ich jednotlivých úloh v ústavnom poriadku “. Napriek deklarovanej snahe o vstup do Európskej únie vláda v rokoch 1994 – 1998 tento prakticky zablokovala a znemožnila. Až vláda, ktorá vzišla z volieb v roku 1998, znovu obnovila vstupné rokovania s EÚ.


1994 na Slovensku

Context: Udalosti  September - Október 30. september a 1. október - Prvé voľby do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 1994 vyhralo Hnutie za demokratické Slovensko - Roľnícka strana Slovenska ziskala 34,97% hlasov a 61 mandátov v Národnej rade Slovenskej republiky. December 13. december – Prezident Michal Kováč vymenoval prvú vládu samostatnej Slovenskej republiky. Viedol ju Vladimír Mečiar


Politický vývoj Slovenska od roku 1989

Context: Volebné obdobie 2006 – 2010 Parlamentné voľby na Slovensku v roku 2006 boli predčasné parlamentné voľby, ktoré sa konali v sobotu 17. júna 2006. Ich dôsledkom bol koniec druhej vlády Mikuláša Dzurindu a vznik prvej vlády Roberta Fica. Víťazná strana Smer získala vo voľbách 29,14% hlasov voličov. Za ňou skončila SDKÚ so ziskom 18,36%, nasledovala SNS s 11,73% hlasov a Strana maďarskej komunity s 11,68%. Do parlamentu sa ešte dostalo HZDS s 8,79% a KDH s 8,31% hlasov. Na premiérske kreslo zasadol Robert Fico po tom, čo zostavil vládu trojkoalície SMER - SNS - HZDS. Pozri aj: Prípad Hedvigy Malinovej (napadnutá 25. augusta 2006) Kauza Interblue (od decembra 2008) 21. december 2008, Slovensko vstupilo do Schengenskom priestoru. 1.januára 2009, Slovensko príjalo Euro.


Vladimír Mečiar

Context: Po vyostrení konfliktu s vedením VPN parlament  v apríli 1991 odvolal Mečiara z funkcie predsedu vlády (na Mečiarovu stranu sa vtedy pridal aj Ján Budaj). V popularite mu to ale neuškodilo. Práve naopak, on a jeho hnutie sa tešili takmer deväťdesiat percentnej podpore. Platforma ZDS sa potom pretransformovala na politickú stranu Hnutie za demokratické Slovensko (HZDS). Mečiar bol 22. júna 1991 zvolený za predsedu HZDS. Spolu s ním do HZDS odišli Michal Kováč, Kňažko, Rudolf Filkus, Augustín M. Húska, Ivan Lexa, Anna Nagyová a ďalší. Prví štyria menovaní sa stali podpredsedami.


Kandidačná listina ĽS-HZDS pre voľby do NR SR v roku 2006

Context: Externé odkazy  oficiálna kandidačná listina na stránke MV SR LS-HZDS


Peter Baco

Context: Stranícka kariéra  1991 - 2002 - predseda klubu agrárnej a vidieckej politiky Hnutia za demokratické Slovensko (HZDS), 2000 - 2002 - volebný šéf HZDS.


Ľudová strana – Hnutie za demokratické Slovensko

Context: Politici Ľudovej strany – Hnutia za demokratické Slovensko Články o politikoch Ľudovej strany – Hnutia za demokratické Slovensko sú uvedené v kategórii Politici ĽS – HZDS. Predsedovia ĽS – HZDS 1991 – 2013 Vladimír Mečiar


Ján Mikuš

Context: Externé odkazy Kategória:Slovenskí politici Kategória:Politici ĽS-HZDS Kategória:Poslanci NR SR (2002 – 2006)


Context: Vedenie strany Vedeniu ĽS – HZDS zvolenému na sneme 18. októbra 2008, vrátane predsedu Vladimíra Mečiara, podľa stanov strany zanikli funkcie k začiatku konania nového snemu dňa 7. septembra 2013. Nové vedenie strany delegáti snemu nevolili. ĽS – HZDS preto po sneme vedie republikové politické grémium. Členmi grémia je osem krajských predsedov, europoslanec Sergej Kozlík a doterajší ústredný tajomník Tibor Cabaj.


Verejnosť proti násiliu

Context: Vláda 1990 – 1992 Po prvých slobodných voľbách v roku 1990 vytvorila vládu na Slovensku koalícia VPN, Kresťanskodemokratické hnutie a Demokratická strana. Aj vďaka popularite a podpore, ktorú si stihol vytvoriť, sa po voľbách ocitol v role hlavného kandidáta víťaznej VPN na predsedu slovenskej vlády minister vnútra Vladimír Mečiar, ktorý v tejto funkcii pôsobil od 27. júna 1990 do 23. apríla 1991. Mečiar sa začiatkom roku 1991 dostal do otvoreného sporu s vedením VPN. 3. marca 1991, v relácii STV Hovorí predseda vlády, namiesto Mečiara vystúpil Milan Kňažko s vyhlásením, že vedenie strany na čele s Fedorom Gálom sa snaží obmedzovať Mečiara v práci a cenzuruje ho. O dva dni nato, 5. marca 1991, vznikla platforma VPN „Za demokratické Slovensko“ (VPN-ZDS), do ktorej prešla značná časť členov VPN. Po vyostrení konfliktu parlament koncom marca 1991 odvolal Mečiara z funkcie predsedu vlády (na Mečiarovu stranu sa vtedy pridal aj Ján Budaj). Parlament 23. apríla 1991 v pozícii premiéra nahradil Mečiara Jánom Čarnogurským. Platforma „Za demokratické Slovensko“ sa potom pretransformovala na politickú stranu Hnutie za demokratické Slovensko (HZDS). Mečiar bol 22. júna 1991 zvolený za predsedu HZDS. Spolu s ním do HZDS prešli Michal Kováč, Milan Kňažko, Rudolf Filkus, Augustín Marián Húska, Ivan Lexa a Anna Nagyová a ďalší. Zvyšok VPN postupne strácal vplyv a väčšina zostávajúcich členov vytvorila Občiansku demokratickú úniu – VPN (ODÚ-VPN), od roku 1992 len ODÚ. Vo voľbách roku 1992 získala táto strana len 4,04 % hlasov a neprekročila požadovanú hranicu 5 % pre vstup do parlamentu. V dôsledku volebného neúspechu bola v novembri 1992 rozpustená, čím VPN prakticky zaniklo, pretože HZDS sa k VPN nehlásilo.


Context: Introduction  Vláda Slovenskej republiky od 24. júna 1992 do 15. marca 1994 , resp. druhá vláda Vladimíra Mečiara bola vládou, ktorá vznikla po predčasných parlamentných voľbách, ktoré sa uskutočnili v dňoch 5. a 6. júna 1992. Jej predsedom sa stal Vladimír Mečiar, predseda Hnutia za demokratické Slovensko, ktoré s veľkým náskokom pred ostatnými stranami na Slovensku vyhralo voľby. Dňa 23. júna 1992 na ustanovujúcej schôdzi Slovenskej národnej rady jej novozvolený predseda Ivan Gašparovič poveril Vladimíra Mečiara zostavením vlády a deň na to, 24. júna 1992, navrhovaných členov vlády vymenoval do funkcií. Dňa 9. marca 1994 predniesol prezident SR Michal Kováč správu o stave Slovenskej republiky, v ktorej vyslovil svoje dôrazné výhrady proti pôsobeniu vlády a jej predsedu. Hneď na to HZDS opustilo osem poslancov a vytvorilo klub nezávislých poslancov. Dňa 11. marca 1994 poslanci Národnej rady Slovenskej republiky v tajnom hlasovaní vyslovili nedôveru predsedovi vlády SR Vladimírovi Mečiarovi (tzv. parlamentný puč, ako tento akt nazývali niektoré médiá), na základe čoho prezident 14. marca 1994 Mečiara odvolal, čo podľa ústavy malo za následok odstúpenie vlády. Prezident 15. marca 1994 vymenoval novú vládu na čele s predsedom Jozefom Moravčíkom.


Slovenská noc dlhých nožov

Context: Zhrnutie Noc, keď za dvanásť hodín rokovania poodvolávali koaliční poslanci funkcionárov zo štátnych orgánov, na ktoré má parlament dosah, a dosadili tam svojich ľudí niektorí označili ako slovenskú noc dlhých nožov (napr. Béla Bugár). Z dôležitých štátnych funkcií bolo odvolaných 38 ľudí. Ovládnutie parlamentu bolo len začiatkom mohutnej ofenzívy, do ktorej v tú noc Mečiar prešiel. Až neskôr jeho oponenti pochopili, že ide o snahu „zmocniť sa celého štátu“. Priebeh schôdze potvrdil slová, ktoré povedal Vladimír Mečiar na stretnutí predstaviteľov HZDS v rekreačnom zariadení VSŽ v Zlatej Idke pri Košiciach rok predtým – 27. a 28. novembra 1993 a ktoré vyšli prepísané v denníku Slovenský východ: „ Prevalcujeme to všetko, nech sa deje vôľa Božia, že sa budú všetci diviť! “


Vladimír Mečiar

Context: Nepodarený návrat do politiky v roku 2019 V auguste 2019 Mečiar v rozhovore pre denník Plus jeden deň vyhlásil, že pripravuje založenie novej politickej strany. Mečiar povedal, že na Slovensku „chýba strana, ktorá by vedela povedať, že Slovensko je pre ňu na prvom mieste“. V októbri 2019 sa Mečiar začal predstavovať ako jeden z lídrov strany Slovenská liga, ktorá vznikla premenovaním strany NOVÝ PARLAMENT . 9. novembra 2019 bol na republikovom sneme zvolený za predsedu a lídra kandidátnej listiny do volieb do NR SR v roku 2020, avšak koncom novembra 2019 oznámil, že nebude kandidovať. Dôvodom mali byť nezhody v strane. Mečiar nakoniec nekandidoval, zároveň ďalší piati členovia strany boli z kandidátky vyradení a strana skončila na poslednom mieste, keď získala 809 hlasov.


Context: História  Vznik Subjekt vznikol odštiepením od VPN. V rámci tohto hnutia 5. marca 1991 vznikla platforma pod názvom Za demokratické Slovensko . Za svoj cieľ si vytýčila podporu politiky vtedajšieho premiéra Vladimíra Mečiara. O necelé dva mesiace bol Mečiar odvolaný z funkcie, čo viedlo k odchodu Mečiara a jeho prívržencov do vlastného politického zoskupenia. Nové hnutie bolo zaregistrované Ministerstvom vnútra SR 3. mája 1991. Ustanovujúci snem hnutia sa konal 22. júna 1991 v Banskej Bystrici. Snemy strany Snemy do roku 1999 22. júna 1991, Banská Bystrica 21.- 22. marca 1992, Žilina 27.- 28. marca 1993, Trnava 3. republikový snem HZDS sa uskutočnil pod mottom "Od Slovenska zvrchovaného k Slovensku prosperujúcemu". 26.- 27. marca 1994, Prešov 4. republikový snem HZDS ako 14. marca bola vyslovená nedôvera V. Mečiarovi v NR SR. 25.- 26. marca 1995, Bratislava 23.- 24. marca 1996, Žilina 25.- 26. apríla 1998, Košice 17. apríla 1999, Dubnica nad Váhom Analýza výsledkov HZDS v parlamentných voľbách 1998 bola ústrednou témou rokovania mimoriadneho, 8. snemu hnutia. Drvivou väčšinou potvrdili V. Mečiara vo funkcii predsedu hnutia. Gustáv Krajči sa stal podpredsedom pre oblasť verejnej správy, Rudolf Žiak pre masmédiá a zahraničie, Sergej Kozlík pre ekonomiku a Vojtech Tkáč pre sociálnu oblasť. Snem 18. marca 2000 (9. snem) Na tomto sneme, konanom 18. marca v Trnave, sa HZDS pretransformovalo z občianskeho hnutia na stranu ľudového typu. Za predsedu bol zvolený Vladimír Mečiar, podpredsedami sa na základe jeho návrhov stali Zdenka Kramplová, Miroslav Maxon, Ján Gabriel, Jozef Kalman a Jozef Božik. Snem 20. apríla 2001 (10. snem) Voľby vedenia strany Na 10. republikovom sneme HZDS, ktorý sa konal 20. apríla 2001 v Nitre, bol do funkcie predsedu strany znovuzvolený Vladimír Mečiar. Podpredsedom pre zahraničie sa stal Rudolf Žiak, ktorý tento post zastával od roku 2000. Podpredsedom pre ekonomiku sa znovu stal Sergej Kozlík. Novým podpredsedom HZDS pre médiá sa stal Ján Kovarčík. Podpredsedom pre verejnú správu sa stal šéf Žilinského samosprávneho kraja Jozef Tarčák a pre sociálne veci Vojtech Tkáč. Delegáti tiež zvolili ústrednú tajomníčku hnutia, stala sa ňou Eva Antošová, primátorka Novej Dubnice. Hospodárom HZDS sa stal exminister dopravy, pôšt a telekomunikácií Ján Jasovský, ktorý vo funkcii vystriedal Petra Novotného. Republikový snem 14. júna 2003 Voľby vedenia strany Na republikovom sneme HZDS, ktorý sa konal 14. júna 2003 v Púchove, bol Vladimír Mečiar znovu zvolený do funkcie predsedu strany. Lídrom pre budúce parlamentné voľby sa stal Viliam Veteška (neskôr ho však z funkcie stiahli a nahradili V. Mečiarom), za lídra pre voľby do Európskeho parlamentu zvolili na sneme Sergeja Kozlíka. Šéfom tieňového kabinetu a predsedom Rady HZDS sa stal Tibor Mikuš. Podpredsedom pre zahraničie zostal Viliam Veteška, pre sociálnu oblasť Anton Blajsko a pre médiá Ján Kovarčík. Podpredsedom pre vnútornú politiku sa stal Milan Urbáni a pre verejnú správu Ľuboš Lackovič. Delegáti nezvolili podpredsedu pre ekonomiku, o jeho osobe rozhodne republikové predstavenstvo. Ústredným tajomníkom sa stal František Blanárik. Zmena názvu Snem schválil zmenu názvu strany z HZDS na Ľudová strana – Hnutie za demokratické Slovensko (ĽS – HZDS). Republikový snem 2005 Voľby vedenia strany Na republikovom sneme ĽS – HZDS, ktorý sa konal 4. júna 2005 v Prešove, bol Vladimír Mečiar znovu zvolený do funkcie predsedu strany. Hlasovalo za neho 255 z 257 delegátov s hlasom rozhodujúcim. Počet podpredsedov strany bol znížený zo šesť na dvoch. Na návrh Vladimíra Mečiara boli za podpredsedov zvolení doterajší podpredsedovia Viliam Veteška a Milan Urbáni. Za ústredného tajomníka zvolili delegáti snemu opätovne Františka Blanárika. Počet členov politického grémia ako najužšieho straníckeho vedenia sa znížil zo 16 na 8. Opätovne sa ozvali hlasy, dokonca od popredných predstaviteľoch strany, o nedemokratickom spôsobe volieb. Koaličný potenciál ĽS – HZDS Dlhodobým problémom strany bol nízky, prípadne neistý koaličný potenciál. Časť novinárov a politikov o ňom dokonca hovorila ako o nulovom. Napriek tomu, že strana vyhrala parlamentné voľby v rokoch 1998 aj 2002, v oboch prípadoch nedokázala nájsť vhodných a ochotných partnerov na zostavenie vlády. Podľa Vladimíra Mečiara sa o budúcich koaličných partneroch malo rozhodnúť v roku 2006. Spomínal pritom možnú spoluprácu s SDKÚ, alebo SMERom – SD. Nové témy Vladimír Mečiar nastolil na sneme myšlienku rozdelenia Národnej rady SR na dve komory – Snem (dolnú komoru) a Senát (hornú komoru). Snem by tvorilo 120 poslancov a Senát 30. Snem by mal právomoc schvaľovať zákony, kým Senát by kontroloval súlad slovenských zákonov s euroústavou i Ústavou SR a mal by právo podávať aj výklad slovenskej ústavy. V prípade, že by našiel nezrovnalosti, vrátil by Snemu predmetnú právny predpis obsahujúci právne normy na opätovné prerokovanie. Ak by Snem pri zákonoch jednoduchou väčšinou a pri ústavných zákonoch trojštvrtinovou väčšinou normu opätovne schválil, vstúpila by do platnosti. Právomoci prezidenta a premiéra sú podľa Mečiara v súčasnej ústave definované veľmi široko a duplicitne, preto navrhol zlúčenie oboch funkcií pod patronát prezidenta, ktorého by občania naďalej volili priamo. Ďalšou možnosťou by bola úprava prezidentských kompetencií tak, aby plnil funkcie len v prípade ústavných kríz, pričom legislatívne úlohy prezidenta by prevzala druhá komora parlamentu. Po roku 2010 V parlamentných voľbách v roku 2010 strana získala 4,33 % a prvýkrát sa nedostala do Národnej rady. Jej výsledok bol v parlamentných voľbách v roku 2012 ešte nižší, keď získala len 0,93 % hlasov. Na straníckom sneme v septembri 2013 zanikla funkcia Vladimíra Mečiara ako predsedu strany a stranu odvtedy viedlo politické grémium. Vladimír Mečiar na to zareagoval odchodom zo strany v decembri toho istého roku. Podľa jeho slov kolektívne vedenie strany pripravovalo zánik ĽS – HZDS a pripravovalo vznik novej strany, čo bolo dôvodom jeho odchodu. Zrušenie strany 11. januára 2014 rozhodli delegáti mimoriadneho snemu v Žiline o dobrovoľnom zrušení strany bez likvidácie a vzniku novej strany – Strany demokratického Slovenska. Za hlavnú príčinu zániku strany označil Sergej Kozlík, ktorý dovtedy viedol politické grémium strany, jej strnulosť a stratu dynamiky. Strana vstúpila do rozhodnutia o zrušení bez likvidácie podľa jeho slov preto, lebo záväzky strany tvoria asi 200 000 €, kým jej pohľadávky asi 10 000 €.


Vladimír Mečiar

Context: Začiatkom roku 1991 sa dostal do otvoreného sporu s vedením VPN. 3. marca 1991 v relácii STV Hovorí predseda vlády, namiesto Mečiara vystúpil Kňažko s vyhlásením, že sa vedenie strany na čele s Fedorom Gálom snaží obmedzovať Mečiara v práci a cenzuruje ho. (Mečiar, hoci bol premiérom, nebol členom užšieho vedenia VPN. V strane začali silnieť hlasy volajúce po tom, aby práve Mečiar šéfoval VPN. Na sneme VPN v Topoľčanoch v dňoch 23. a 24. februára 1991 v súboji o post predsedu ho napokon Gál porazil. Relácia STV Hovorí predseda vlády sa nevysielala naživo, ale v STV ju nahrávali dopredu. Keď sa Mečiar od riaditeľa televízie dozvedel, že predstavitelia VPN od neho žiadali, aby im nahrávku s príhovorom odovzdal ešte pred jej odvysielaním, poslal namiesto seba do relácie Kňažka.) „Dnešná smutná skúsenosť s existenciou cenzúry, na ktorú si osobuje právo akési politbyro vo vzťahu k predsedovi slovenskej vlády, ma donútila k tomu, aby som sa verejne dištancoval od takýchto postupov“, povedal Kňažko. O dva dni na to, 5. marca 1991, vznikla platforma VPN „Za demokratické Slovensko“ (VPN-ZDS), do ktorej prešla značná časť členov VPN.


Za slušné Slovensko

Context: Voľby Po vražde Jána Kuciaka a Martiny Kušnírovej v roku 2018 sa v priebehu dvoch rokov uskutočnili na Slovensku štyri dôležité voľby. Komunálne, prezidentské, voľby do Európskeho parlamentu a parlamentné voľby. Občianska iniciatíva Za slušné Slovensko vyvíjala v predvolebnom období aktivity smerované najmä na zvýšenie povedomia o dôležitosti účasti na voľbách. Pred komunálnymi voľbami, ktoré sa uskutočnili v novembri 2018, členovia iniciatívy Za slušné Slovensko vytvorili víziu Za slušné mestá a obce Slovenska. Následne verejne podporili tých kandidátov v komunálnych voľbách, ktorí sa k vízii prihlásili a zároveň patrili k nezávislým kandidátom. Podporili tak kandidátov na primátorov Matúša Valla v Bratislave, Marka Hattasa v Nitre a Petra Fiabáneho v Žiline a niekoľko kandidátov do miestnych zastupiteľstiev, ktorí patrili medzi organizátorov zhromaždení Za slušné Slovensko. Po vlne kritiky od verejnosti a politických predstaviteľov už v budúcnosti priamo nepodporili žiadneho kandidáta. Vízia Za slušné mestá a obce Slovensko zaväzovala zvoleného kandidáta k plneniu niekoľkých bodov, medzi ktoré patrilo aspoň 90-minútové stretnutie s občanmi každé dva mesiace, online vysielanie z mestského zastupiteľstva či zverejňovanie hlasovania jednotlivých poslancov. Za slušné Slovensko tiež podporilo iniciatívu Ťahaj domov, ktorá vyzývala mladých ľudí, aby pricestovali zo zahraničia domov na Slovensko a zúčastnili sa na voľbách. Vo februári 2019, v rámci mobilizačnej kampane k prezidentským voľbám, navštívili členovia iniciatívy Za slušné Slovensko vyše 40 slovenských miest. Ľuďom rozdávali noviny, vypĺňali s nimi dotazníky a diskutovali s nimi o význame účasti na blížiacich sa voľbách a dôležitosti zodpovedného rozhodnutia. V 12 mestách absolvovali aj sériu diskusií s názvom Marec 2019: Mesiac prezidentských volieb. K žiadnemu s kandidátov na prezidenta Slovenskej republiky nevyjadrili priame stanovisko ani podporu. Zástupcovia iniciatívy Za slušné Slovensko a jej podporovatelia navštívili v apríli 2019 Brusel v rámci mobilizačnej kampane “Volíme si Európu”. Vyše 100 ľudí z rôznych častí Slovenska absolvovalo cestu do centra inštitúcií Európskej únie za účelom podpory záujmu Slovákov o voľby do Európskeho parlamentu a zvýšenia povedomia o výhodách členstva v EÚ. V rámci pobytu v Bruseli sa niektorí členovia iniciatívy stretli so slovenskými europoslancami, s eurokomisárkou pre spravodlivosť, ochranu spotrebiteľov a otázku rovnosti pohlaví Věrou Jourovou a ďalšími. Cesta sa uskutočnila krátko pred 15. výročím vstupu Slovenska do Európskej únie. Vo februári 2020 absolvovalo niekoľko členov iniciatívy cestu po slovenských obciach, kde na námestiach rozdávali vlastné nestranícke noviny s názvom Spoločne to zvládneme s textami od ľudí rôznych oblastí spoločenského života. V obciach sa k ceste pridávali organizátori miestnych zhromaždení Za slušné Slovensko. Cieľom kampane bolo motivovať ľudí k účasti na parlamentných voľbách, ktoré sa uskutočnili 29. 2. 2020. Súčasťou cesty po Slovensku boli aj diskusie na školách.


Hnutie za demokratické Slovensko (2014)

Context: História Strana bola na ministerstve vnútra zaregistrovaná 22. augusta 2001 pod pôvodným názvom Nezávislá občianska strana nezamestnaných . V roku 2002 bol názov zmenený na Nezávislá občianska strana nezamestnaných a poškodených , v roku 2009 na Slovenská moderná spoločnosť a v roku 2014 na Hnutie za demokratické Slovensko . Strana tak využila názov, uvoľnený po zaniknutej strane ĽS-HZDS (pôvodne do roku 2003 tiež len HZDS), existujúcej v rokoch 19912014.


Autonomizmus

Context: Pozri aj  slovenské autonomistické hnutie Kategória:Politika


MySlovensko

Context: História  2023 vznik strany MySlovensko V júni 2023 strana zmenila názov a predsedom sa stal Štefan Panenka. Strana MySlovensko je politický startup, stredovo orientovaná strana pre každého občana, ktorý chce žiť na Slovensku. Strana prináša inovatívne riešenia riadenia spoločnosti a štátu. 2014 – 2019: vznik strany SKOK 27. novembra 2014 Juraj Miškov, ktorý pôvodne pôsobil v strane Sloboda a Solidarita (20092013) a hnutí NOVA (20132014), verejne oznámil iniciatívu založenie novej, liberálno-občianskej politickej strany s názvom Slovenská občianska koalícia. 16. februára 2015 Tlačová agentúra SR priniesla správu o tom, že prípravný výbor dosiahol potrebnú hranicu 10 000 podpisov. O registráciu strany požiadal 20. februára, pričom predložený zoznam obsahoval celkom 11 996 podpismi. Slovenská občianska koalícia bola zapísaná do registra strán vedeného Ministerstvom vnútra SR k 5. marcu 2015. Ustanovujúci kongres strany sa uskutočnil 28. marca v Košiciach. Za predsedu strany bol na obdobie do roku 2021 zvolený Juraj Miškov. 2019 – 2022 prevzatie strany Stanislavom Mičevom V októbri 2019 stranu prevzal riaditeľ Múzea Slovenského národného povstania v Banskej Bystrici Stanislav Mičev. Mičev zmenil ku 23. októbru 2019 názov strany a podľa deklarovaných priorít aj politickú pozíciu a ideológiu strany na sociálno-demokratickú stranu. Zakladajúcimi členmi novej podoby strany sú podľa Mičeva nespokojní zástupcovia zamestnancov, robotníci, živnostníci, malí podnikatelia a aktivisti.


Demokrati (politická strana)

Context: Ideológia SPOLU – občianska demokracia sa od svojho vzniku profilovala ako moderná, zelená a pro-európska strana. V súčasnosti si už premenovaná strana zakladá, okrem vyššie uvedeného, najmä na liberálnej demokracii, spolupráci vrámci NATO, decentralizácii a sekularizme. Demokrati odmietajú populizmus, diskrimináciu, politický extrémizmus a vedenie kultúrnych vojen. LGBT Bývalý predseda strany Hipš pri príležitosti Medzinárodného dňa boja proti homofóbii, bifóbii a transfóbii v roku 2021 podporil práva LGBT osôb na zvolenie si orientácie a identity. Súčasný predseda strany Eduard Heger sa vyjadril, že na zavedenie registrovaných partnerstiev ešte „nedozrel čas“, no viacerí členovia strany, ako napr. podpredsedníčka Andrea Cocherová, zavedenie registrovaných partnerstiev podporujú.


SPRAVODLIVOSŤ

Context: Introduction Sídlo na Klariskej 1 v Bratislave SPRAVODLIVOSŤ (v rokoch 20112023: 99 % - občiansky hlas , často skrátene 99 % ) je slovenská ľavicová sociálnedemokratická politická strana založená hnutím (občianskou iniciatívou) 99%. Registrovaná je od 6. decembra 2011. Ako štatutárny orgán boli uvedení Milan Mrázik a Ján Sido, ako členovia prípravného výboru Ľuboš Florek, Ján Sido a Peter Cibula. Lídri, ktorí vystupujú v mene 99% sú Ivan Weiss, Alena Dušatková, Peter Mikletič a Milan Mrázik. Prevádzkovateľom webového sídla strany je občianske združenie OBČAN V AKCII, ktoré bolo založené v novembri 2011. 99 % - občiansky hlas podľa vlastných slov kritizuje korupciu, rozkrádanie a nesprávne priority počas vlády pravice aj ľavice po roku 1989 a za svoje hlavné priority považuje: rast minimálnej mzdy, platovú rovnosť medzi ženami a mužmi, zníženie daní a odvodov pre nižšie a stredné vrstvy a vznik nových pracovných miest aj mimo Bratislavy.


Konzervativizmus na Slovensku

Context: Politické konzervatívne strany zastúpené v NR SR  SMER – sociálna demokracia OĽaNO – NOVA SME RODINA Kotleba – Ľudová strana Naše Slovensko KDŽP – Aliancia za Slovensko


Progresívne Slovensko

Context: Politické postoje  Ideológia Progresívne Slovensko sa profiluje ako centristické, liberálne a proeurópske hnutie spájajúce umiernenú ľavicu a pravicu. V ekonomickej oblasti hnutie presadzuje „ racionálne a pragmatické riešenia “ z oboch táborov politického spektra a v kultúrno-etickej oblasti zastáva liberálne postoje. Základnými hodnotovými východiskami sú „ liberálna demokracia, sloboda, ľudská dôstojnosť, rovnosť, spravodlivosť, udržateľný rozvoj, európska a medzinárodná spolupráca “, ktoré sú zároveň podľa PS nevyhnutnou podmienkou pre „ vybudovanie moderného, otvoreného, solidárneho a európskeho “ Slovenska. Hnutie je často prirovnávané k francúzskemu centristickému hnutiu En Marche!, ktoré založil v roku 2016 francúzsky prezident Emmanuel Macron. 18. septembra 2017 hnutie usporiadalo ideovú konferenciu o budúcnosti Slovenska, na ktorej sa zúčastnil predseda Aliancie liberálov a demokratov za Európu a bývalý belgický premiér Guy Verhofstadt a predsedovia liberálnych strán Angelika Mlinar (NEOS – Rakúsko), Ryszard Petru (Nowoczesna – Poľsko) a Tamás Soproni (Momentum – Maďarsko). Vo svojom ideovom manifeste s názvom „ Progresívne Slovensko – Vízia jednej krajiny “, ktorý PS predstavilo koncom roku 2016, si hnutie stanovilo 13 konkrétnych cieľov do roku 2030: Znížiť podiel dlhodobo nezamestnaných pod priemer EÚ. Zlepšiť výsledky slovenských žiakov v PISA testoch na úroveň najlepších krajín v regióne. V indexe kvality života OECD sa nachádzať v prvej pätnástke krajín. Zvýšiť počet patentov zo Slovenska a účasť našich vedeckých tímov na medzinárodných vedeckých projektoch o 500 %. Znížiť počet predchádzateľných úmrtí minimálne na úroveň Česka a definovať minimálnu sieť zdravotnej starostlivosti. Skrátiť čas potrebný na založenie obchodnej spoločnosti na Slovensku o 50 %. Zvýšiť dôveru vo fungovanie polície minimálne o polovicu. Zlepšiť pozíciu Slovenska v rebríčkoch vnímania korupcie o minimálne 20 priečok. Dosiahnuť, aby si minimálne dve tretiny rómskych detí (z toho polovica dievčat), ktoré sa narodia v osadách, podávali prihlášky na rovnaké stredné školy ako ich nerómski rovesníci z tej istej dediny či mesta. Znížiť priemernú dĺžku súdnych sporov o polovicu. Zvýšiť energetickú efektivitu nášho hospodárstva o minimálne 10 priečok v porovnaní s ostatnými členskými štátmi EÚ. V indexe miery šťastia OSN (World Happiness Report) sa nachádzať v prvej 25-ke krajín. V indexe dobrej krajiny (Good Country Index) sa nachádzať v prvej 25-ke krajín. Domáca politika PS má v politike tri zásadné ciele – zníženie regionálnych rozdielov, zlepšenie zdravotníctva a školstva. Podľa vyjadrení predsedu Ivana Štefunka, majú v pláne tieto ciele dosiahnuť pomocou „ zefektívnenia fungovania štátu, odstránenia korupcie a zlepšenia podnikateľského prostredia “. Hnutie kladie veľký dôraz aj na témy akými sú právny štát a spravodlivosť, ochrana životného prostredia či rómska problematika. PS sa dištancovalo od politiky predošlej vládnej koalície, ktorá vzišla z parlamentných volieb v roku 2016. Naopak hnutie a jeho predstavitelia vyjadrovali veľkú dôveru k exprezidentovi Andrejovi Kiskovi, o ktorom sa často v médiach objavujú informácie ako o budúcom členovi, resp. novom lídrovi PS. Hnutie vylučuje možnú povolebnú spoluprácu so stranami SMER-SD, SNS a ĽSNS, u ktorých podľa názoru progresívcov vládnu nedemokratické princípy. LGBTIQA práva Hnutie sa ku problematike LGBT stavia pozitívne, podporilo Dúhový PRIDE Bratislava v roku 2019 a viacerí politici strany sa ho osobne zúčastnili. Primátor Bratislavy Matúš Vallo (s podporou PS a SPOLU) počas Dúhového pochodu 2019 v Bratislave spolupracoval na otvorení prvého dúhového prechodu pre chodcov na Slovensku. Primátor sa pochodu aj osobne zúčastnil. Strana tiež podporuje registrované partnerstvá pre osoby rovnakého pohlavia, v parlamente ich chce presadiť pod názvom životné partnerstvá . Martin Hojsík ostro kritizuje Orbána aj Kaczynského, kvôli obmedzeniam pre prezentáciu LGBTIQ osôb na školách a v médiach. Jednoznačne podporuje vytvorenie "LGBTIQ Freedom Zone" na Slovensku. Dekriminalizácia ľahkých drog Hnutie presadzuje menej prísny prístup štátu k užívaniu ľahkých drog. Podľa programu nazvaného Bod Zlomu, hnutie nepovažuje za správny „stav, keď sú mladí ľudia perzekuovaní za marihuanovú cigaretu záznamom v registri trestov, prípadne väzením.“ Bývalý podpredseda hnutia Martin Poliačik zastával názor, že „čistý heroín je pre telo v zásade neškodný“. Problém vidí v nekvalitných zmesiach, ktoré by sa legalizáciou obmedzili. Priznal, že počas štúdia na gymnáziu konzumoval pervitín a heroín. Bývalý predseda hnutia Michal Truban si cení skúsenosti z tzv. „bad tripu“, ktoré zazneli na prednáške študentom (stav po odznení príjemných účinkov drogy). Podľa Trubana sa to týkalo výlučne ľahkých drog, priznal užívanie marihuany a LSD. Trubanov výrok o "predaji 5 gramov bieleho userom" údajne nijako nesúvisí s omamnými látkami ani s ich distribúciou. Truban si spomenul, že výrok sa týkal úpravy webovej stránky "blackhole.sk", aby obsahovala viac bielej farby. Reagoval tým na dopyt od návštevníkov webu (angl. user). Vo svojom stanovisku Truban explicitne vyhlásil "Nikdy som drogy nepredával, robotníkom z Kysúc sa ospravedlňujem". Povinné očkovanie proti covid19 PS na konci roka 2021 presadzovalo zavedenie povinného plošného očkovania proti covid19. Na podporu tohto návrhu spustia strana petíciu na stránke www.zapovinneockovanie.sk. Zároveň PS vyzvalo vládu SR, aby povinné očkovanie bezodkladne zaviedla. Stránka www.zapovinneockovanie.sk v roku 2023 už nefungovala a doména bola na predaj. Zahraničná politika Pre PS je kľúčovým záujmom slovenskej zahraničnej politiky členstvo v Európskej únii a Severoatlantickej aliancii. V rámci medzinárodnej politiky sa hlási k hlbšej európskej integrácii, považuje sa za výrazne proeurópsky a prozápadný politický subjekt. V súvislosti s dianím na Ukrajine sa pridržiava európskej línie, podporuje teritoriálnu integritu Ukrajiny a ekonomické sankcie voči Ruskej federácii. V otázke migrácie dôrazne kritizuje odmietavé postoje predstaviteľov vlád Vyšehradskej štvorky a ich celkové názorové rozdiely so severozápadnými krajinami EÚ. Taktiež netaja obavy z ohrozenia právneho štátu a demokracie v Maďarsku a Poľsku. PS sa jasne stavia proti pravicovému populizmu, extrémizmu, národno-konzervatívnym silám a odporcom liberálnej demokracie, ktorí sa podľa hnutia snažia oslabovať jednotu Európskej únie, jej demokratických hodnôt a inštitúcií. Hodnotovo sa dištancuje aj od politiky amerického prezidenta Donalda Trumpa či ruského prezidenta Vladimira Putina.


Za slušné Slovensko

Context: Konflikty s politickými predstaviteľmi 5. apríla 2018 prišla na ministerstvo vnútra žiadosť o registráciu novej politickej strany „Za slušné Slovensko“. Organizátori zhromaždení boli nepríjemne prekvapení a označili to za pokus o zneužitie iniciatívy, ktorá organizuje zhromaždenia. „Prudko sa od nich dištancujeme“, povedala na adresu zakladateľov strany Karolína Farská. Politická strana s takýmto názvom nakoniec nevznikla. Zástupcovia iniciatívy Za slušné Slovensko podali 15. júna 2018 na GP SR trestné oznámenie na R. Fica za šírenie poplašnej správy a ohováranie. Róbert Fico členov iniciatívy označil za „Sorosove deti“, čím odkazoval na amerického finančníka Georgea Sorosa, a obviňoval ich zo snahy o politizovanie. Iniciatíva Za slušné Slovensko vyjadrila v lete 2018 podporu v jesenných komunálnych voľbách 2018 trom kandidátom na primátora na základe ich prihlásenia sa k vízii Slušné mestá a obce Slovenska. Pre rozhodnutie nepodporiť straníckych kandidátov kritizovali iniciatívu viacerí politickí predstavitelia, napríklad predseda KDH Alojz Hlina a predseda hnutia OĽaNO Igor Matovič. Igor Matovič kritizoval v tejto súvislosti Matúša Valla ako aj to, že počas protestov ZSS mohol byť na pódiu. (Primátor Bratislavy nevystúpil s prejavom, no na jednom z protestov hrala jeho kapela Para.) Podľa Matoviča rodičia Jána a Martiny žiadali, aby iniciatívu ZSS nezneužívali na politické ciele a nevznikla z toho politická strana. „Takisto sme už vopred mnohí hovorili, že organizátori skončia v politike. Stalo sa – Juraj Šeliga je dnes pravou rukou Andreja Kisku.“ Povedal Matovič s tým, že iniciatívu ZSS už nepovažuje za občianskych aktivistov. S Igorom Matovičom sa bratislavská časť iniciatívy dostala do konfliktu aj v lete 2019 kvôli rezervácii námestia SNP počas výročia Nežnej revolúcie. Matovič zarezervoval námestie na termín od 14. do 19. novembra, aby, ako vysvetlil, zabránil zneužitiu pamiatky novembra 1989 extrémistami. Podľa vlastných slov to tak robil aj po minulé roky. Členovia iniciatívy Za slušné Slovensko Matoviča obvinili zo zneužívania výročia revolúcie pre politickú kampaň a tvrdili, že im ani iným organizáciám námestie prenechať nechce. Za slušné Slovensko sa následne za svoju reakciu Matovičovi ospravedlnilo a hovorkyňa iniciatívy Eva Lavríková priznala, že reagovali na mediálne informácie a Matoviča s požiadavkou o prepustenie námestia neoslovili. Zástupcovia iniciatívy Za slušné Slovensko podali 15. júna 2018 na GP SR trestné oznámenie na R. Fica za šírenie poplašnej správy a ohováranie. Na organizátorov bolo naopak podaných 5 trestných oznámení. Vo veci „korupcia a iné“ vyšetrovateľ protikorupčnej jednotky NAKA Peter Jakubík predvolal niekoľkých organizátorov zhromaždení v Bratislave na výsluchy. Ďalšie anonymné trestné oznámenie na organizátorov protestov z februára 2019, podľa ktorého sa organizátori „mali snažiť o štátny prevrat, zmenu pomerov v krajine a mal ich platiť americký finančník George Soros“, okresný prokurátor odmietol. Organizátori považovali dianie okolo nich za šikanovanie a zastrašovanie, polícia naopak tvrdila, že preveruje korupciu a predvoláva si osoby, ktoré mohli byť zneužité či poškodené. Nakoniec o svoju funkciu prišiel aj šéf NAKA Peter Hraško, pretože nepresne informoval o tejto kauze vtedajšieho policajného prezidenta Milana Lučanského.


Za slušné Slovensko

Context: Organizácia Niektoré (medializované) osobnosti iniciatívy Za slušné Slovensko: V čase vzniku iniciatívy v 2018 Katarína Nagy Pázmány, psychologička Peter Nagy, novinár Karolína Farská, študentka Juraj Šeliga, právnik/PhD študent, neskôr politik a zakladajúci člen strany ZA ĽUDÍ Táňa Sedláková, sociálna psychologička Jakub Kratochvíl, filmár, kníhkupec Veronika Bruncková, študentka Robert Martin Hudec, študent V roku 2020 Peter Nagy, Bratislava Karolína Farská, Bratislava Lea Dobias, Levice Ján Gálik, Košice Veronika Bruncková, Bratislava Eva Lavríková, Bánovce nad Bebravou Katarína Nagy Pázmány, Bratislava Jakub Kratochvíl, Bratislava Zhromaždenia v Banskej Bystrici organizovala iniciatíva Nie v našom meste. Organizátori z iniciatívy Za slušné Slovensko spolupracovali aj so zástupcami z radov študentov, učiteľov, farmárov, umelcov a zdravotných sestier.


Vladimír Mečiar

Context: Vo funkcii predsedu vlády však pôsobil kratšie ako rok od 27. júna 1990 do 23. apríla 1991. Už štyri mesiace po zostavení svojej vlády v októbri 1990 postavil politickú scénu pred otázku „buď ja, alebo on“. Domáhal sa, aby odstúpil minister vnútra Anton Andráš (KDH), ale jeho žiadosti šéfovia VPN a KDH nechceli vyhovieť. Andráš odporoval, ale Mečiar trval na jeho odchode argumentujúc bizarnými obvineniami (napríklad, že chce proti nemu vytiahnuť materiály, že bol agentom KGB, ktoré aj keby mal, nakoniec nevytiahol). Mečiar zvíťazil, keď Andráš podal demisiu. Nahradil ho od 22. novembra 1990 Ladislav Pittner (KDH), s ktorým mal Mečiar neskôr tiež podobné spory (napríklad v apríli 1991, keď vypukla kauza Tisova vila).


Vláda Slovenskej republiky od 4. apríla 2012 do 23. marca 2016

Context: Činnosť vlády  Legitimita vlády od občanov SR a jej zloženie vládna strana počet hlasov vo voľbách % zisk počet mandátov v NR SR počet kresiel vo vláde predseda strany SMER-SD 1 134 280 44,41 % 83 15 Robert Fico vládna strana spolu 1 134 280 44,41 % 83 15 spolu SR 2 553 726 100 % 150 –


Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2002

Context: Introduction  Parlamentné voľby na Slovensku v roku 2002 sa uskutočnili v dňoch 20. až 21. septembra 2002. Výsledok volieb viedol k vzniku v poradí druhej vlády pod vedením Mikuláša Dzurindu.


Vláda Mikuláša Dzurindu

Context: Pozri aj  Mikuláš Dzurinda vláda Slovenskej republiky zoznam vlád Slovenskej republiky


Context: Introduction  Vláda Slovenskej republiky od 8. júla 2010 do 4. apríla 2012 , resp. vláda Ivety Radičovej bola vláda, ktorá vznikla po parlamentných voľbách uskutočnených 12. júna 2010. Vládu tvorilo 5 zástupcov Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie – Demokratickej strany (SDKÚ-DS), štyria zástupcovia strany Sloboda a Solidarita (SaS), traja zástupcovia Kresťanskodemokratického hnutia (KDH) a traja zástupcovia strany MOST – HÍD. Viedla ju Iveta Radičová (SDKÚ-DS). Počas tejto vlády spadla hodnota výnosu štátneho dlhopisu na zhruba polovičnú hodnotu. Funkčné obdobie vlády skončilo predčasnými voľbami po tom, čo nezískala dôveru v spojenom hlasovaní 11. októbra 2011. Nasledovali tak predčasné parlamentné voľby, z ktorých vzišla druhá vláda Roberta Fica. Išlo o prvú vládu samostatnej Slovenskej republiky, v ktorej nefigurovali bývali členovia Komunistickej strany Slovenska, slovenskej bunky Komunistickej strany Československa. Pre porovnanie, v predchádzajúcej prvej Ficovej vláde ich bolo 11, v nasledujúcej druhej Ficovej vláde 5.


Vláda Slovenskej republiky

Context: Tvorba vlády Predsedu vlády vymenúva a odvoláva prezident SR a na návrh predsedu vlády prezident vymenuje a odvolá ďalších členov vlády a poverí ich riadením ministerstiev. Členovia vlády po svojom vymenovaní skladajú do rúk prezidenta SR sľub: „Sľubujem na svoju česť a svedomie vernosť Slovenskej republike. Svoje povinnosti budem plniť v záujme občanov. Budem zachovávať ústavu a ostatné zákony a pracovať tak, aby sa uvádzali do života.“ (čl. 112 ústavy). Ústava neupravuje spôsob výberu jednotlivých osôb za kandidátov na funkciu predsedu alebo člena vlády. Zvyčajne prezident poverí predsedu politickej strany alebo hnutia, ktorá vyhrala voľby, zostavením vlády a určí mu na to lehotu. Ak sa poverenému predsedovi strany nepodarí predložiť prezidentovi návrh na vymenovanie vlády a jej členov, poverenie zostaviť vládu vráti prezidentovi, ktorý ho následne udelí predsedovi politickej strany, ktorá vo voľbách skončila ďalšia v poradí, alebo predsedovi politickej strany, ktorý mu oznámi, že je schopný vládu zostaviť. V politických podmienkach SR sa stalo zatiaľ štyrikrát, že by vládu zostavil predseda strany, ktorá vyhrala voľby, a to Vladimír Mečiar (19941998) a Robert Fico (20062010, 20122016 a 20162020). Tiež sa už stalo, že predseda vlády SR nebol zároveň aj predsedom vládnej politickej strany, keď v rokoch 20102012 bola za predsedníčku vlády vymenovaná Iveta Radičová, pričom predseda politickej strany, ktorej bola členkou, bol Mikuláš Dzurinda. Budúci členovia vlády (podpredsedovia a ministri) sú spravidla vyberaní z politickej strany, ktorá má väčšinové zastúpenie v Národnej rade SR. Spravidla sa vytvára koaličná (viacfarebná) vláda, zložená zo zástupcov viacerých politických strán a hnutí. Jednofarebná vláda sa zostavila zatiaľ iba po voľbách v roku 2012, kedy sa vládnucou stranou stal SMER-SD na čele s Robertom Ficom. Pri rozdeľovaní rezortov sa tiež zohľadňuje pomer zastúpenia jednotlivých strán tvoriacich koalíciu v parlamente, preto relatívna stabilita zloženia vlády závisí od miery stability koalície v parlamente. Počet členov vlády ako aj rozdelenie konkrétnych rezortov medzi koaličnými stranami sa spravidla dohodne v koaličnej zmluve. Predsedovia koaličných strán, ktoré nemajú predsedu vlády, si zvyčajne vyhradia právo, aby predseda vlády na len na ich návrh podával prezidentovi návrhy na vymenovanie alebo odvolanie člena vlády riadiaceho rezort spadajúci podľa koaličnej zmluvy do agendy ich strany; teda aby predseda vlády nezasahoval do personálnej otázky rezortov, ktoré podľa koaličnej zmluvy patria koaličnému partnerovi, a aby vždy návrhu, ktorým chce koaličný partner vymeniť svojho ministra, vyhovel. Na politickej scéne SR sa udialo iba jedenkrát, že by aj napriek dohode v koaličnej zmluve predseda vlády odobral koaličnej strane ministerstvo – keď bol v roku 2009 za ministra životného prostredia vymenovaný nominant strany Smer-SD, hoci podľa vtedajšej koaličnej zmluvy malo ministerstvo patriť SNS. Konanie vtedajšieho predsedu vlády Roberta Fica avšak nebolo protiprávne, pretože koaličná zmluva nemá právnu silu výhradne rozdeliť ministerstvá medzi jednotlivé strany a nemôže predsedovi vlády odoprieť jeho základné ústavné právo podávať prezidentovi návrhy na vymenovanie či odvolávanie členov vlády podľa svojej úvahy (čl. 111 ústavy).


Vláda Roberta Fica

Context: Pozri aj  Robert Fico vláda Slovenskej republiky zoznam vlád Slovenskej republiky


Context: Introduction  Vláda Slovenskej republiky od 4. apríla 2012 do 23. marca 2016 , resp. druhá vláda Roberta Fica bola vláda Slovenskej republiky, ktorá vznikla po predčasných parlamentných voľbách uskutočnených 10. marca 2012. Za predsedu vlády Slovenskej republiky bol 4. apríla 2012 vymenovaný Robert Fico, predseda strany SMER–SD. Zložením vlády šlo o tzv. jednofarebnú vládu, keďže jedinou vládnou stranou bol SMER – sociálna demokracia. Niektoré ministerstvá obsadili nestraníci.


Context: Introduction  Vláda Slovenskej republiky od 4. júla 2006 do 8. júla 2010 , resp. prvá vláda Roberta Fica bola vláda, ktorá vznikla po parlamentných voľbách uskutočnených 17. júna 2006. Vládu tvorilo 11 zástupcov strany SMER – sociálna demokracia (SMER-SD), traja zástupcovia Slovenskej národnej strany (SNS) a dvaja zástupcovia Ľudovej strany – Hnutia za demokratické Slovensko (ĽS-HZDS). Viedol ju Robert Fico (SMER-SD). Nastupovala po štvorročnom reformnom období druhej vlády Mikuláša Dzurindu.


Vladimír Mečiar

Context: Po Nežnej revolúcii vznikla v slovenskej časti federácie 12. decembra 1989 vláda národného porozumenia, ktorú vytvorili predstavitelia Verejnosti proti násiliu spolu s členmi KSS. Keďže sa predstavitelia VPN nezhodli na tom, koho nominovať na post ministra vnútra, túto funkciu dočasne zastával predseda vlády Milan Čič. Začiatkom roku 1990 urobila VPN „konkurz“ na ministra vnútra, v ktorom aj na odporúčanie Alexandra Dubčeka zvíťazil neznámy podnikový právnik z Nemšovej – Vladimír Mečiar a 11. januára 1990 nastúpil do funkcie ministra vnútra a životného prostredia Slovenska.


Vláda Vladimíra Mečiara

Context: Pozri aj  Vladimír Mečiar vláda Slovenskej republiky zoznam vlád Česko-Slovenska zoznam vlád Slovenskej republiky


Zavlečenie Michala Kováča ml.

Context: Dôsledky  december 1997 – Prezident Michal Kováč udelil (aj) svojmu synovi milosť. Dôsledkom únosu malo byť odstúpenie prezidenta Michala Kováča z funkcie. Prezident však vo funkcii ostal až do konca funkčného obdobia. Do ukončenia jeho funkčného obdobia sa nepodarilo zvoliť nového prezidenta, preto 3. marca 1998 prevzala časť jeho kompetencií vláda a jej predseda Vladimír Mečiar. Mečiarove amnestie (1998) Hneď prvý deň 3. marca 1998 premiér Vladimír Mečiar využil získané prezidentské právomoci a vyhlásil amnestiu o. i. pre páchateľov zavlečenia a zmarenia referenda z mája 1997 o priamej voľbe prezidenta a o vstupe SR do NATO. 7. júla 1998 vyhlásil Mečiar ešte jednu amnestiu na rovnaké skutky. Amnestie súvisia aj s vraždou Róberta Remiáša. Tieto amnestie v kombinácii s niekoľkými výmenami vyšetrovateľov spôsobili, že kauza nebola doteraz celkom objasnená. Bývalého námestníka tajnej služby Jaroslava S. v kauze obžalovať nemohli, hoci pôvodne priznal podiel SIS na únose prezidentovho syna a usvedčoval aj Ivana L. Dokonca v médiach vyhlásil, že ideovým otcom únosu bol Vladimír Mečiar. Advokáti Jaroslava S. však uspeli na Ústavnom súde so sťažnosťou proti obvineniu svojho klienta, v ktorej sa odvolávali na amnestie. Po voľbách v septembri 1998, v ktorých opäť HZDS zvíťazilo, nebola Mečiarova strana schopná vytvoriť koalíciu a preto sa predsedom vlády stal Mikuláš Dzurinda. Mečiar, hoci bol lídrom kandidátky HZDS, do poslaneckej lavice nezasadol. Vzdal sa funkcie poslanca a na jeho miesto nastúpil Ivan Lexa. V marci 2000 Vladimír Mečiar odmietol vypovedať vo veci únosu aj keď ho k tomu vyzval Jaroslav Ivor. Pravdepodobne v máji 2000 I. Lexa opustil územie Slovenska. 10. júla 2000 po ňom bolo vyhlásené medzinárodné pátranie. Po dvoch rokoch 14. júla 2002 bol na základe medzinárodného zatykača zadržaný v Juhoafrickej republike. 18. júla 2002 bol eskortovaný na Slovensko. V novembri 2000 prokurátor Michal Serbin podal obžalobu na Ivana Lexu a ďalších dvanástich aktérov kauzy zavlečenia. Serbin uvádza podrobnosti únosu a zapojenia SIS, z ktorých potom vychádza konkrétna identifikácia jednotlivých páchateľov únosu.Vyšetrovanie sa následne obnovilo a v roku 2000 bola podaná obžaloba na súd. V roku 2021 za hlavných aktérov je považovaný Ivan Lexa a príslušníci tajnej služby Gejza Valjent, Milan Lovich, Róbert Beňo, Peter Skrutek, Michal Hrbáček, Roman Kuciak a Igor Kurtiš boli v súvislosti so zavlečením obvinení aj zo zneužitia právomocí verejného činiteľa, lúpeže a vydierania. Účastníci únosu Ľuboš Kosík, Martin Lieskovský, Miroslav Šegita a Jozef Zoššák neboli príslušníkmi SIS, neboli obžalovaní zo zneužitia právomocí verejného činiteľa, ale z ostatných činov áno. Posledný z obžalovaných Igor Majtán je obžalovaný z nadržovania. 5. apríla 2017 NR SR zrušila amnestie, čo znamená, že skutky nie sú premlčané a vyšetrovanie bude obnovené. 31. mája 2017 Ústavný súd SR potvrdil zrušenie amnestií. Súdny proces ohľadne únosu bol obnovený na Okresnom súde Bratislava III. 2. júna 2017 bol k prípadu pridelený sudca Karol Posluch z Okresného súdu Bratislava III. Po zrušení amnestií (2017 - ) Vladimír Mečiar v televízii TA3 dňa 7. marca 2017 na otázku či bola za únosom SIS odpovedal: „mohol niekto v SISke o tom vedieť, ale nebola to Slovenská informačná služba”. Mečiar podozrieva vtedajšieho námestníka SIS Svěchotu, ktorého vraj „z celej duše nenávidel“. Podľa neho boli amnestie vydané „v snahe vyriešiť politické a kriminálne problémy, ktoré „zasvinili Slovensko“. V júli 2017 Ivan Lexa vo video rozhovore s Petrom Tóthom zaznamenanom na Tóthovom webe nevylučuje, že jeho bývalý námestník Svěchota bol do únosu zapletený. Obidvaja sú však už nedôveryhodní aj preto, že v roku 2003 bol Tóth obvinený zo spravodajskej hry v kauze odpočúvania denníka SME. (Tóth bol vtedy obvinený za to, že v januári údajne poslal faxom Generálnej prokuratúre anonymné oznámenie na vtedajšieho ministra vnútra Vladimíra Palka. V oznámení sa písalo, že Palko prikázal podriadeným, aby zmenili databázu čísel odpočúvaných políciou.) V roku 2004 sa potom na súde ospravedlnil Ivanovi Lexovi za články, ktoré o ňom predtým písal. V januári 2018 potvrdil Fegyveresovu verziu účasti SIS v únose aj ďalší priamy aktér únosu, príslušník SIS Ľuboš Kosík, ktorý listom zaslal svoje vyhlásenie z väzenia v Mali. Kosík obviňuje priamo I. Lexu z riadenia celej akcie. Podľa Kosíka: „Mali ho (Fegyveresa) zobrať a zhodiť zo skál“. Dôvodom návratu skupiny bez splnenia úlohy bola podľa Kosíka banálna kontrola švajčiarskou políciu pri jazde autom. Viacerí však poukazujú na to, že tvrdenia Kosíka sú účelové. Kosík bol vo väzení v Mali, kde sa pôvodne skrýval. Zadržali ho na základe medzinárodného zatykača v novembri 2016, ale v inej veci. Na Slovensku je totiž odsúdený na 14 rokov väzenia za falšovanie zmeniek. Vo februári 2018 vtedajší premiér R. Fico požiadal osobne o pomoc s vydaním Kosíka prezidenta Mali. V júni 2019 sa Kosík znovu ozval redakcii SME, že je už na slobode. 27. novembra 2000 odovzdal Okresnému súdu (OS) Bratislava III prokurátor Michal Serbin obžalobu na Ivana Lexu a ďalších dvanástich aktérov kauzy zavlečenia. Proces bol obnovený ale aktuálnne je konanie prerušené, čaká sa na Súdny dvor EÚ v Luxemburgu. Predpokladá sa, že proces s Lexom začne najskôr v roku 2020. „Po uskutočnení previerky NBÚ obidvaja prísediaci začali ihneď so študovaním predmetných dvoch spojených trestných vecí“ (20 000 strán) uviedol hovorca bratislavských súdov Pavol Adamčiak . „.. predloží Súdnemu dvoru Európskej únie v Luxemburgu na rozhodnutie prejudiciálne otázky“ povedal Adamčiak. Akú prejudiciálne otázku alebo otázky Lexovho obhajcu Mareka Paru súd schválil nie je zatiaľ verejne známe ale predpokladá sa, že Súdny dvor by sa mal zaoberať otázkou, či bolo možné zrušiť amnestie, ak boli podľa vtedajšej legislatívy nezrušiteľné. V júli 2021 zomrel exprokurátor Michal Serbin. Obrovský tlak vyvíjaný na Serbinovu osobu sa odrazil aj na jeho psychike, keď v roku 2003 skončil na psychiatrii. Neskôr odišiel do invalidného dôchodku (maniodepresívna psychóza) a venoval sa hudbe. 16. december 2021 - Súdny dvor Európskej únie (CJEU) rozhodol, že v prípade Mečiarových amnestií sa môže pokračovať v trestnom konaní. V rozsudku sa uvádza, že zásada „ne bis in idem“ (že človek nemôže byť za rovnaký skutok stíhaný dvakrát) nebráni vydaniu európskeho zatykača voči osobám obžalovaným z únosu.„Zastavenie trestného stíhania amnestiou a jej zrušenie nepredstavujú prekážku vydaniu zatykača, keďže vnútroštátne súdne orgány ešte nerozhodli o trestnoprávnej zodpovednosti obvinených osôb,“ uviedol CJEU. Kultúrny a spoločenský dopad Vyjadrenie V. Mečiara k záverom vyšetrovania smrti Remiáša pri rozprave o návrhu na zrušenie amnestií 18. októbra 2006: „Rozhodnutie je, že skutok sa nestal. To znamená žiadne ovplyvňovanie, objednávanie vraždy nebolo. Rozhodol ten, kto je oprávnený rozhodnúť. Ostatní ste gágaji, táraji a pre mňa prďúsi.“ Tento výrok sa odvtedy začal bežne používať ako dôvod zastavenia vyšetrovania a stal sa mémom. 1. marca 2017 mal premiéru film režisérky Mariany Čengel Solčanskej, Únos práve na tému únosu Kováča a vraždy Róberta Remiáša. Už v roku 2016, keď politológ Miroslav Kusý prišiel s tvrdením, že republika potrebuje slovenskú štátnu ideu, aby si vyjasnila zmysel svojej existencie a budúce smerovanie, prišiel v súvislosti s hlavným sloganom vládnej strany SMER „Robíme pre ľudí“ Marián Leško opäť s tézou o únose štátu. 25 rokov po únose Peter Bárdy prostredníctvom vraždy spája únos Kováča s únosom štátu: „Mečiarizmus a ľudia v jeho pozadí neuniesli len Kováča mladšieho. Uniesli celý štát. Keď oligarchovia z pozadia HZDS pochopili, že Mečiarova éra sa končí, okamžite preskočili k mladému a ambicióznemu Robertovi Ficovi. Veľkí hráči v pozadí zostali, pribudli k nim noví, len sa vymenili figúrky. Únos štátu mohol pokračovať.“ Najtemnejší bod politickej histórie. „Únos Michala Kováča mladšieho dlhé roky traumatizoval slovenskú spoločnosť a jeho páchatelia sa nám spolu s Ivanom Lexom a Vladimírom Mečiarom vysmievali do očí,“ reagoval Alojz Baránik zo SaS a pripomenul, že rovnako je čiernou škvrnou na našich dejinách aj vražda Róberta Remiáša. Matovič povedal 16. decembra 2021 pred Remiášovým pamätníkom: Je obludné, že na vraždu a únos sa dá použiť amnestia. „Bojujeme o právny štát a aby sa krvavá škvrna, ktorou bol únos mladého Kováča a vražda Róberta Remiáša, konečne vyčistila,“ povedal Budaj.


Vladimír Mečiar

Context: Ponovembrové obdobie – minister vnútra Po Nežnej revolúcii vznikla na Slovensku 12. decembra 1989 vláda národného porozumenia, ktorú vytvorili predstavitelia Verejnosti proti násiliu spolu s členmi KSS. Keďže sa predstavitelia VPN nezhodli na tom, koho nominovať na post ministra vnútra, túto funkciu dočasne zastával predseda vlády Milan Čič. Začiatkom roku 1990 urobila VPN „konkurz“ na ministra vnútra, v ktorom aj na odporúčanie Alexandra Dubčeka zvíťazil neznámy podnikový právnik z Nemšovej – Vladimír Mečiar a 11. januára 1990 nastúpil do funkcie ministra vnútra a životného prostredia Slovenska. Podľa Jána Budaja do tejto dočasnej (od 12. decembra 1989 do 26. júna 1990) Čičovej vlády V. Mečiar nevstúpil ako kandidát VPN (tým bol iba Vladimír Ondruš), ani ako nezávislý odborník (Ladislav Kováč, Michal Kováč, Ladislav Košťa, Ladislav Chudík, atď.). V. Mečiar bol politickým nominantom skupiny okolo A. Dubčeka Klub za socialistickú prestavbu Obroda. Vtedajší šéf „Obrody“ Ivan Laluha potvrdil verejne, že to bol on, kto predložil Čičovi požiadavku na Mečiarovu nomináciu za ministra vnútra.


Zavlečenie Michala Kováča ml.

Context: Politické pozadie  Konflikt medzi prezidentom a predsedom HZDS (od 1994) 15. februára 1993 bol člen HZDS Michal Kováč aj s podporou vtedajšej opozície ako jediný kandidát, na návrh premiéra Vladimíra Mečiara, zvolený v NRSR za prezidenta. Premiér Mečiar sa dostával čoraz viac do konfliktov s čoraz nezávislejším prezidentom. Ten mu odmietol návrh menovať Ivana Lexu za ministra privatizácie. 9. marca 1994 vystúpil prezident v parlamente a predniesol správu o stave republiky, v ktorej vyjadril „ vážne výhrady proti štýlu a etike politickej práce pána Mečiara, proti spôsobu jeho vládnutia a proti praktikám, ktoré vytvárajú konfrontačné ovzdušie v politickom živote “. O dva dni na to, 11. marca 1994 vyjadril parlament Mečiarovi nedôveru. Druhá Mečiarova vláda padla a HZDS odišlo do opozície. K moci sa dostala dočasná vláda Jozefa Moravčíka. Na jeseň 1994 sa konali predčasné parlamentné voľby, ktoré opäť vyhralo HZDS. Mečiarovi blízki spolupracovníci Oľga Keltošová a Ivan Lexa navštívili prezidenta Kováča a vyzvali ho aby podal demisiu. Ten odmietol. Medzitým vznikla vládna koalícia HZDS – SNS – ZRS, ktorá počas ustanovujúcej parlamentnej schôdze z 3. na 4. novembra 1994 uchopila moc v štáte. Ivan Lexa sa stal predsedom nového osobitého úradu parlamentu na kontrolu činnosti SIS. 13. decembra 1994 musel vymenovať prezident tretiu vládu Vladimíra Mečiara a Ivan Lexa sa stal riaditeľom SIS v apríli 1995. Zneužívanie SIS na zisťovanie kompromitujúcich skutočností (1994 - 1995) Riaditeľom SIS do 23. februára 1995 bol Vladimír Mitro. Vladimír Mečiar v apríli 1995 v parlamente oznámil, že SIS proti nemu zneužil prezident Kováč: „Minulý týždeň SIS dala výpoveď dôstojníkovi len preto, že ma odmietol po menovaní do funkcie predsedu vlády sledovať.“ Tvrdenia predsedu vlády, ktoré prezident odmietol, sa dostali do správy, ktorú spracovali poslanci Lexa (od 4. novembra 1994 predseda Osobitného kontrolného orgánu pre činnosť SIS - OKO) a Igor Urban. Napísali v nej, že dvaja príslušníci SIS vypovedali o svojom nadriadenom, že im povedal: „Tajné informácie idú prezidentovi...“ Aj na základe toho v máji 1995 poslanci odhlasovali uznesenie, v ktorom sa hovorí: „ Bolo preukázané, že o činnosti SIS nad rámec zákona... bol nepretržite informovaný prezident .“ Vládna koalícia vedená HZDS potom v parlamente vyjadrila prezidentovi nedôveru aj keď to bolo v rozpore s ústavou. Už predtým 6. marca 1995, schválila vládna koalícia novelu zákona o Slovenskej informačnej službe. Podľa nej mala riaditeľa SIS schvaľovať vláda na návrh jej predsedu bez potreby menovania prezidentom. 18. apríla 1995 sa tak novým riaditeľom SIS stal Ivan Lexa. Ten do funkcie riaditeľa vnútorného spravodajstva (2. sekcia – kontrarozviedka) SIS menoval Jaroslava Svěchotu. Jedným z prvých krokov, ktoré Svěchota urobil, bolo vytvorenie Odboru špeciálnych operácií určeného na vykonávanie tzv. neštandardných operácií. Po odstúpení Lexu z funkcie riaditeľa SIS v roku 1998 bol nájdený analytický materiál, ktorý sa zaoberal spôsobom akým docieliť odstúpenie prezidenta Kováča. Materiál sa našiel pod názvom – Informácia SIS z 26. mája 1995, bol podpísaný Lexom a adresovaný premiérovi Mečiarovi. Alternatívy boli nasledovné : Dobrovoľné odstúpenie prezidenta po tlaku dosiahnutého rozvinutím silnej informačnej kampane, aby bol M. Kováč zdiskreditovaný ako osoba i ako prezident medializáciou dostupných kompromitujúcich skutočností (napr. kauza Orme, Paničov list, kauza Skarabeus, návšteva riaditeľa ruskej spravodajskej služby u prezidenta, okrúhly stôl menšín), vyhľadávanie nových skutočností doma i v zahraničí. Odvolanie prezidenta parlamentným hlasovaním, po získaní podpory 8 až 9 opozičných alebo nezávislých poslancov. Zotrvanie prezidenta vo funkcii s okliešťovaním jeho právomocí, tak aby bol „úplne nestranný“ (teda rezignoval na politiku, najmä na podporu opozície). Existenciu tohto analytického dokumentu potvrdil aj neskorší riaditeľ tajnej služby Vladimír Mitro vo svojej Správe o plnení úloh SIS, ktorú odprezentoval na neverejnom zasadnutí NR SR 12. februára 1999. Podľa Mitra tento dokument je jednoznačným potvrdením, že vedenie SIS v máji 1995 porušilo zákon a SIS sa aktívne zapojila do kampane proti prezidentovi a vykonávala protizákonnú činnosť, ktorej cieľom bolo dosiahnuť personálnu zmenu vo funkcii hlavy štátu. O dokumente 13. marca 2017 hovorili Igor Cibula a Peter Tóth na tlačovej konferencii Asociácie bývalých spravodajských dôstojníkov. Faktom zostáva, že pravosť dokumentu sa nikdy nepodarilo dokázať. Obaja hlavní protagonisti V. Mečiar aj I. Lexa pravosť dokumentu popierajú. Pittnerova správa (1996) poukazuje na neprimerane aktívny postup polície a SIS proti Kováčovi ml. v súvislosti s činnosťou firmy Intercommerce (u nás známe ako kauza Technopol) aj keď bol predpoklad, že nemecké orgány ho vypočujú v septembri v Bratislave. Zatykač vystavený v novembri 1994 prokuratúrou s účelom zabezpečenia výsluchu k potvrdeniu, resp. vyvráteniu podozrenia z trestnej činnosti nemecké orgány nezaslali oficiálne slovenskej strane ani nepožiadali kompetentné slovenské orgány o vydanie Michala Kováča ml. do Nemecka. Nemecký zatykač bol slovenskými policajnými orgánmi získaný iba neoficiálne v decembri 1994, neskôr v marci 1995 bol jeho obsah uverejnený v denníku Slovenská republika, ako i v ďalších masmédiách. V priebehu roku 1995 je zaznamenávané úsilie špeciálne vyčlenených príslušníkov kriminálnej polície a SIS preukázať účasť M. Kováča ml. na kauze Technopol. Kauza Technopol (1992 - 1995) Kauza Technopol bol podvod na firme Technopol a.s. v rozsahu 2,3 milióna dolárov z roku 1992, do ktorého bol v roku 1994 na základe doplňujúcej výpovede obvineného Krylova vtiahnutý aj Michal Kováč mladší. Mníchovská prokuratúra vydala v novembri 1994 medzinárodný zatykač aj na neho. O rok neskôr, v novembri 1995 poskytol Krylov rozhovor Slovenskej televízii. Svoju vinu na podvode nepoprel a zároveň verejne zopakoval obvinenia zo spolupáchateľstva na adresu prezidentovho syna. Mitrova správa (1999) priamo spája zámer kompromitovať Kováča s aktivitami SIS: S cieľom únosu a následného zadržanie M. Kováča ml. orgánmi činnými v trestnom konaní v Nemecku sa opakovane v auguste 1995 stretol riaditeľ 2. sekcie Jaroslav S. s B. Chilom-Ptákom, ktorý bol v príbuzenskom vzťahu s obvineným Krylovom. Chilo-Pták sa potom dvakrát pokúsil vylákať M. Kováča ml. na stretnutie.


Autonomistický blok

Context: Zánik Sklamanie zo slabšieho výsledku v parlamentných voľbách prerástlo do nezhôd ohľadom prerozdelenia poslaneckých a senátorských kresiel. Tri menšie strany získali po jednom mandáte napriek prísľubom dominantnej HSĽS, ktorá svojim partnerom pri dobrom výsledku (okolo 30 poslaneckých kresiel) sľubovala štedrejšie prerozdelenie mandátov. Ľudáci argumentovali najmä slabým výsledkom SNS, ktorá mala oslovovať evanjelických voličov na úkor republikánskej strany, no tá vo voľbách obdržala takmer totožný výsledok ako pri posledných voľbách (17,6 %). Predseda SNS Martin Rázus, ako jediný národniarsky poslanec, preto na konci roku 1935 z poslaneckého klubu HSĽS vystúpil a až do svojej smrti v roku 1937 pôsobil ako nezaradený poslanec. Poslanec rusínskej strany, Andrej Bródy, dokonca do spoločného poslaneckého klubu vôbec nevstúpil a celé volebné obdobie zotrval ako nezaradený poslanec. Podobne sa zachoval aj rusínsky senátor Július Földessy, ktorý do klubu senátorov HSĽS nevstúpil. Naopak, poľský poslanec Leon Wolf po voľbách od spolupráce neodstúpil a pôsobil v spoločnom klube HSĽS ako hospitant. Napriek formálnemu rozpadu autonomistickej koalície spolupráca medzi jej stranami neskončila. Napr. po smrti predsedu HSĽS, poslanca Andreja Hlinku, v auguste 1938 do parlamentu zasadol Miloš Vančo, po smrti Martina Rázusa nový predseda SNS. Ešte predtým, v roku 1937 po smrti Martina Rázusa, zasadol na jeho miesto poslanec za HSĽS Rudolf Schwarz alebo po smrti poslanca HSĽS a podpredsedu poslaneckej snemovne, Štefana Onderča, zasadol na jeho miesto politik Autonómneho poľnohospodárskeho zväzu Ivan Pješčák (ten však do spoločného klubu HSĽS nevstúpil). Aj keď národniari a Rusíni v spoločnom poslaneckom klube nepôsobili, v parlamente s HSĽS spolupracovali a často hlasovali jednotne.


Voľby do Národného zhromaždenia 1935

Context: Výsledky volieb do Poslaneckej snemovne Strana Počet hlasov Percentuálne vyjadrenie Počet mandátov Predseda Sudetonemecká strana a Karpatonemecká strana 1 249 530 15,18 % 44 Konrad Henlein Republikánska strana poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu 1 176 593 14,29 % 45 Rudolf Beran Československá sociálno-demokratická strana robotnícka a Židovská strana 1 034 774 12,55 % 38 Antonín Hampl Komunistická strana Československa 849 509 10,32 % 30 Klement Gottwald Československá strana národno-socialistická 755 880 9,18 % 28 Václav Klofáč Československá strana ľudová 615 877 7,48 % 22 Jan Šrámek Autonomistický blok (HSĽS, SNS, Autonomní zemědělský sojuz a Poľská strana v Československu) 564 273 6,86 % 22 Andrej Hlinka Martin Rázus Andrej Bródy Leon Wolf Národné zjednotenie Ruská nacionálno autonómna strana a Ruská národná strana 456 353 5,57 % 17 Karel Kramář Československá živnostensko-obchodnícká strana stredostavovská 448 047 5,44 % 17 Rudolf Mlčoch Nemecká sociálno-demokratická strana robotnícka v ČSR 299 942 3,64 % 11 Ludwig Czech Krajinská kresťansko-socialistická strana, Maďarská národná strana, Spišská nemecká strana 291 831 3,55 % 9 Ján Eszterházy Andor Jaross Andor Nitsch Národná obec fašistická 167 433 2,04 % 6 Radola Gajda Nemecká kresťansko-sociálna strana ľudová 162 781 1,98 % 6 Friedrich Stolberg Nemecký zväz poľnohospodárov 142 399 1,73 % 5 Franz Spina Ostatní - Celková účasť (91,85%) 8 231 412 100 % 300 Výsledky volieb v Slovenskej krajine Strana Počet hlasov % Počet mandátov Vedúci predstaviteľ Autonomistický blok 489 631 30,12 20 Andrej Hlinka Martin Rázus Republikánska strana poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu 286 739 17,64 12 Milan Hodža Krajinská kresťansko-socialistická strana, Maďarská národná strana a Spišská nemecká strana 230 713 14,19 8 Ján Eszterházy Andor Jaross Andor Nitsch Komunistická strana Československa 210 754 12,97 6 Štefan Major Československá sociálno-demokratická strana robotnícka 184 389 11,34 6 Ivan Dérer Československá strana národno-socialistická 51 935 3,19 2 Igor Hrušovský Československá živnostensko-obchodnícká strana stredostavovská 42 002 2,58 1 Bohuš Kianička Československá strana ľudová 37 510 2,31 1 Martin Mičura Národná obec fašistická 32 609 2,01 1 Ján Ivák Sudetonemecká strana/Karpatonomecká strana 27 558 1,70 0 Franz Karmasin Národné zjednotenie 25 490 1,57 1 Gejza Rehák Nemecká sociálnodemokratická robotnícka strana 5 409 0,33 0 Zoznam zvolených poslancov za Slovensko v parlamentných voľbách v roku 1935


Zjednotená maďarská strana

Context: Zánik V súvislosti s Viedenskou arbitrážou a stratou podstatnej časti územia Slovenska a Podkarpatskej Rusi, kde žila väčšina maďarského obyvateľstva v Československu, prišla o mandát aj väčšina poslancov a senátorov tejto strany. Väčšina členov sa dostala do Maďarska a strana v roku 1938 zmenila názov na Maďarská strana na Hornej zemi ( Felvidéki Magyar Párt ). Táto sa neskôr zlúčila do Zjednotenej strany ( Nemzeti Egység Pártja ), ktorá sa v roku 1939 stala Stranou maďarského životného života ( Magyar Élet Pártja) a zanikla v roku 1940.


Obecné voľby 1938

Context: Výsledky III. kola volieb na Slovensku 12. júna 1938 volila najväčšia časť obcí, vrátane hlavného mesta Slovenskej krajiny Bratislavy a viacerých okresných miest. + obec platné hlasy výsledky Bratislava 64 960 Jednota - 25 105 ( 38,65 %), KdP - 13 283 (20,45 %), ZMS - 10 938 (16,84 %), HSĽS - 8 133 (12,52 %), žid. strana - 3 090 (4,76 %), KSČ - 2 836 (4,37 %), NOF - 146 (0,22 %), ostatní - 1 429 (2,20 %) Komárno 9 746 ZMS - 4 760 (48,84 %), KSČ - 1 680 (17,24 %), Jednota - 1 245 (12,77 %), žid. strana - 511 (5,24 %), NOF - 25 (0,26 %), ostatné - 1 525 (15,65 %) Žilina 8 325 HSĽS - 2 619 (31,46 %), ČSSD - 1 366 (16,41 %), KSČ - 1 045 (12,55 %), žid. strana - 1 035 (12,43 %), ČNS - 902 (10,83 %), RSZML - 471 (5,66 %), ČSL - 305 (3,66 %), ČSŽOSS - 222 (2,67 %), SNS - 83 (0,99 %), NOF - 64 (0,77 %), ostatní - 213 (2,56 %) Guta 5 289 ZMS - 3 162 (59,78 %), KSČ - 893 (16,88 %), RSZML - 737 (14,94 %), ČSSD - 328 (6,20 %), žid. strana - 118 (2,23 %), ostatné - 51 (0,96 %) Handlová 4 896 KdP - 2 532 (51,72 %), ČSSD - 752 (15,36 %), KSČ - 643 (13,13 %), HSĽS - 449 (9,17 %), RSZML - 54 (1,10 %), ostatné - 466 (9,52 %) Nové Mesto nad Váhom 3 931 HSĽS - 1 243 (31,62 %), žid. strana - 672 (17,09 %), KSČ - 554 (14,09 %), ČSSD - 510 (12,97 %), RSZML - 243 (6,18 %), NOF - 197 (5,01 %), ČSL - 175 (4,45 %), ČNS - 142 (3,61 %), ČSŽOSS - 83 (2,11 %), ostatní - 112 (2,85 %) Turzovka 3 844 HSĽS - 2 964 (77,11 %), ČSSD - 268 (6,97 %), RSZML - 182 (4,73 %), ČSL - 155 (4,03 %), ČNS - 96 (2,50 %), ČSŽOSS - 66 (1,72 %), ostatní - 113 (2,94 %) Detva 3 492 HSĽS - 2 733 (78,26 %), ČSSD - 290 (8,30 %), RSZML - 251 (7,19 %) a KSČ - 218 (6,24 %) Rožňava 3 484 ZMS - 1 967 (56,45 %), KSČ - 601 (17,25 %), ČSSD - 311 (8,93 %), jednota - 297 (8,52 %), žid. strana - 171 (4,91 %) a HSĽS - 137 (3,93 %) Tardošked 3 264 ZMS - 2 210 (67,71 %), RSZML - 363 (11,12 %), ČNS - 145 (4,44 %), KSČ - 76 (2,33 %), ČSSD - 70 (2,14 %), ostatné - 400 (12,25 %) Holíč 3 254 HSĽS - 983 (30,21 %), ČSSD - 674 (20,71 %), KSČ - 454 (13,95 %), RSZML - 341 (10,48 %), ČNS - 265 (8,14 %), žid. strana - 225 (6,91 %), ČSŽOSS - 180 (5,53 %), NOF - 90 (2,77 %), ostatní - 42 (1,29 %) Šurany 3 150 ČSSD - 941 (29,87 %), HSĽS - 814 (25,84 %), ČNS - 357 (11,33 %), RSZML - 438 (7,56 %), ZMS - 192 (6,10 %), ČSŽOSS - 84 (2,67 %), ostatní - 524 (16,63 %) Modra 2 927 RSZML - 1 328 (45,37 %), HSĽS - 1 064 (36,35 %), ČSSD - 133 (4,54 %), ČSŽOSS - 110 (3,76 %), ČNS - 98 (3,35 %), KSČ - 64 (2,19 %), ostatní - 130 (4,44 %) Čierny Balog 2 724 KSČ - 1 132 (41,56 %), ČSSD - 628 (23,05 %), HSĽS - 564 (20,70 %), RSZML - 213 (7,82 %) a ČNS - 187 (6,86 %) Dunajská Streda 2 689 ZMS - 1 333 (49,57 %), žid. strana - 556 (20,68 %), ČSSD - 486 (18,07 %) a KSČ - 314 (11,68 %) Fiľakovo 2 649 ZMS - 1 303 (49,19 %), KSČ - 685 (25,86 %), ČNS - 194 (7,32 %), RSZML - 170 (6,42 %), ČSSD - 161 (6,08 %) a HSĽS - 136 (5,13 %) Hriňová 2 504 HSĽS - 1 392 (55,46 %), ČSSD - 458 (18,25 %), RSZML - 408 (16,25 %), ČNS - 118 (4,70 %), KSČ - 68 (2,71 %) a ostatné - 66 (2,63 %) Poprad 1 919 Jednota - 672 (35,02 %), HSĽS - 512 (26,68 %), ZMS (spišskí Nemci) - 296 (15,42 %), KSČ - 293 (15,27 %) a KdP - 146 (7,61 %) Bošáca 1 900 HSĽS - 998 (52,53 %) a Jednota - 902 (47,47 %) Vráble 1 844 HSĽS - 763 (41,38 %), ZMS - 341 (18,49 %), ČSSD -179 (9,71 %), ČSŽOSS - 116 (6,29 %), ČNS - 113 (6,13 %), RSZML - 105 (5,69 %), ČSL - 103 (5,59 %), žid. strana - 68 (3,69 %) a KSČ - 56 (3,04 %) Snina 1 775 HSĽS - 607 (34,20 %), ČSSD - 241 (13,58 %), RSZML - 98 (5,52 %), ČSŽOSS - 83 (4,68 %), ČNS - 82 (4,62 %), KSČ - 76 (4,28 %), žid. strana - 76 (4,28 %), ČND - 34 (1,92 %), ostatní - 478 (26,93 %) Leopoldov 1 070 HSĽS - 577 (53,93 %) a Jednota - 493 (46,07 %)


Národný front Čechov a Slovákov

Context: Exilová vláda O jeho vzniku sa rokovalo od roku 1943. Založený bol na moskovských rokovaniach v marci 1945 pri rokovaniach o Košickom vládnom programe. Už vtedy sa ukázalo, že sa exilová vláda prezidenta Beneša nepresadí, no Beneš samotný s utvorením Národného frontu súhlasil. Od začiatku mala v Národnom fronte rozhodujúci vplyv Komunistická strana Česko-Slovenska, ktorá ho využila na zjednodušenie prevzatia moci. Svoju moc definitívne posilnila 4.-5. apríla 1945, keď sa presadila voči londýnskemu Dočasnému štátnemu zriadeniu a bol vyhlásený Košický vládny program. Predsedom vlády Národného frontu bol Zdeněk Fierlinger (sociálny demokrat, no veľmi blízky komunistom) od 5. apríla 1945 do 6. novembra 1945, keď bola nahradená druhou Fierlingerovou vládou.


Krajinská kresťansko-socialistická strana

Context: Volebné obdobie 1925 - 1929 Po vnútrostraníckej kríze, z ktorej vyšlo víťazne silne opozičné krídlo G. Szüllőa, išla strana do volieb v roku 1925 samostatne. Na Slovensku sústredila 4 mandáty v poslaneckej snemovni a 2 mandáty v senáte. Poslancami sa stali Miklós Fedor, Lipót Gregorovits, János Jabloniczky a Géza Szüllő. V snemovni si vytvorili vlastný klub. Zvolení senátori Lajos Franciscy a Géza Grosschmid pôvodne zasadali v klube nemeckých kresťanských socialistov, no v závere roku 1926 si vytvorili vlastný klub.


Autonomistický blok

Context: Parlamentné voľby v roku 1935 Strany išli pod spoločnou kandidátkou do parlamentných volieb v roku 1935. Ich kandidáti kandidovali v 9 z 22 volebných obvodov ČSR. Autonomistický blok obdržal v celoštátnom meradle 6,86 % hlasov (564 273 voličov) a umiestnil sa na 7. mieste. V 300-člennom parlamente obsadil 22 mandátov, z toho 1 na Moravskej Ostrave, 20 na Slovensku a 1 na Podkarpatskej Rusi. V senáte zasadlo za Autonomistický blok 11 senátorov (z toho 10 za Slovensko a 1 za Podkarpatskú Rus). Najvyšší zisk dosiahlo zoskupenie na Slovensku, kde obdržalo vyše 30 % hlasov voličov a voľby s prehľadom vyhralo, no i tak išlo skôr o sklamanie, pretože predstavitelia HSĽS očakávali oveľa lepší výsledok. Kandidáti Autonomistického bloku pre voľby do poslaneckej snemovne a senátu. Zvolení poslanci za Autonomistický blok v roku 1935 Andrej Bródy (Aut. poľn. zväz), Rudolf Čavojský (HSĽS), Štefan Danihel (HSĽS), Karol Dembovský (HSĽS), Jozef Drobný (HSĽS), Pavol Florek (HSĽS), Štefan Haššík (HSĽS), Andrej Hlinka (HSĽS), František Kendra (HSĽS), Martin Longa (HSĽS), Štefan Onderčo (HSĽS), Mikuláš Pružinský (HSĽS), Martin Rázus (SNS), Karol Sidor (HSĽS), Jozef Sivák (HSĽS), Koloman Slušný (HSĽS), Martin Sokol (HSĽS), Štefan Suroviak (HSĽS), Anton Šalát (HSĽS), Jozef Tiso (HSĽS), Teodor Turček (HSĽS) a Leon Wolf (Poľská strana). Zvolení senátori za Autonomistický blok v roku 1935 Jozef Buday (HSĽS), Július Földessy (Aut. poľn. zväz), Gejza Fritz (HSĽS), Anton Hancko (HSĽS), Ondrej Janček (HSĽS), Karol Krčméry (HSĽS), Ľudovít Labaj (HSĽS), Karol Mederly (HSĽS), Anton Pázmán (HSĽS), Štefan Polyák (HSĽS) a Viktor Ravasz (HSĽS). Po smrti senátora Ľudovíta Labaja v roku 1937 nastúpil do senátu Ján Juriga (HSĽS).


Voľby do Slovenskej národnej rady v roku 1992

Context: Výsledky Voľby prebiehali súčasne aj do dvoch komôr federálneho parlamentu ČSFR. Vo voľbách do SNR prešlo zvýšeným päťpercentným kvórom len 5 politických subjektov, čo predstavuje najnižší počet v histórii Slovenska. Z tohto vyplynul aj veľký počet prepadnutých hlasov, až 23,8 % (733 511) zo všetkých platných hlasov. Následne bolo schopné väčšinu v parlamente získať a vládnu koalíciu, ktorá vyústila do druhej vlády Vladimíra Mečiara, zostaviť víťazné hnutie HZDS spolu so Slovenskou národnou stranou. Politická strana Počethlasov Pomerk počtuplatnýchhlasov Početkresiel Pomerv parlamente Hnutie za demokratické Slovensko (HZDS) 1 148 625 37,26 % 74 49,33 % Strana demokratickej ľavice (SDĽ) 453 203 14,70 % 29 19,33 % Kresťanskodemokratické hnutie (KDH) 273 945 8,89 % 18 12,00 % Slovenská národná strana (SNS) 244 527 7,93 % 15 10,00 % Koalícia Maďarské kresťanskodemokratické hnutie, Együttélés – Spolužitie – Wspólnota – Soužití (MKM – EGY) 228 885 7,42 % 14 9,33 % Občianska demokratická únia (ODÚ) 124 503 4,04 % 0 0 % Sociálnodemokratická strana na Slovensku (SDSS) 123 426 4,00 % 0 0 % Koalícia Demokratická strana – Občianska demokratická strana (DS – ODS) 102 058 3,31 % 0 0 % Slovenské kresťansko-demokratické hnutie (SKDH) 94 162 3,05 % 0 0 % Magyar Polgári Párt – Maďarská občianska strana (MPP – MOS) 70 689 2,29 % 0 0 % Strana zelených na Slovensku (SZS) 66 010 2,14 % 0 0 % Strana zelených (SZ) 33 372 1,08 % 0 0 % Strana práce a istoty (SPI) 29 818 0,97 % 0 0 % Komunistická strana Slovenska ´91 (KSS) 23 349 0,76 % 0 0 % Rómska občianska iniciatíva (ROI) 18 343 0,60 % 0 0 % Združenie pre republiku – Republikánska strana Česko-Slovenska (ZPR – RSČ) 10 069 0,33 % 0 0 % Strana slobody – Strana národného zjednotenia (SSL – SNZ) 9 414 0,31 % 0 0 % Slovenská ľudová strana (SĽS) 9 129 0,30 % 0 0 % Hnutie za oslobodenie Slovenska (HZOS) 7 169 0,23 % 0 0 % Hnutie za samosprávnu demokraciu – Spoločnosť pre Moravu a Sliezsko (HSD – SMS) 3 986 0,13 % 0 0 % Hnutie za sociálnu spravodlivosť (HSS) 3 411 0,11 % 0 0 % Národní liberáli (NALI) 2 500 0,08 % 0 0 % Hnutie za slobodu prejavu – Slovenská republikánska únia (HZSP – SRÚ) 2 103 0,07 % 0 0 %


Hlinkova slovenská ľudová strana – Strana slovenskej národnej jednoty

Context: Volebné výsledky na Slovensku Voľby Počet hlasov Počet hlasov % Počet mandátov Umiestnenie Poznámka Parlamentné voľby 1920 235 389 17,55 % 3. miesto koalícia s Československou stranou lidovou, zisk 12 z 57 slovenských poslancov a 6 z 28 senátorov Obecné voľby 1923 341 000 ? ? 2. miesto oficiálne výsledky neboli zverejnené Župné voľby 1923 401 tisíc 30,03% 1. miesto zisk 67 z 193 župných mandátov Parlamentné voľby 1925 474 017 34,31 % 1. miesto kandidatúra samostatne ako HSĽS na odlíšenie sa od ČSL, zisk 23 z 57 slovenských poslancov a 12 z 28 senátorov Obecné voľby 1927 182 726 22,82 ? miesto Krajinské voľby 1928 325 830 24,82 % 1. miesto zisk 9 z 36 volených poslancov krajinského zastupiteľstva + 6 poslancov (nominantov strany) menovaných ústrednou vládou na návrh krajinského prezidenta Okresné voľby 1928 ? 29,10 305/1048 miesto zisk 305 mandátov spomedzi 1048 mandátov rozdelených v 77 okresoch Parlamentné voľby 1929 425 051 28,26 % 1. miesto strana kandidovala samostatne ako HSĽS, získala 18 z 54 poslancov za Slovensko (za HSĽS sa stal poslancom aj A. Čuřík, ktorý za ňu kandidoval na území Moravskej krajiny) a 9 z 31 senátorov Parlamentné voľby 1935 489 631 30,12 % 1. miesto koalícia Autonomistický blok (spolu s SNS na Slovensku, Poľskou stranou v Československu a s podkarpatským Autonómnym poľnohospodárskym zväzom (AZS) - koalícia spolu získala 22 poslaneckých kresiel, z toho 20 na Slovensku (19 za HSĽS a 1 za SNS) z 58 poslaneckých mandátov zo Slovenska). a 11 kresiel v senáte (z toho 10 na Slovensku a 1 na Podkarpatskej Rusi) Spolu v ČSR získala 564 273 hlasov. Krajinské voľby 1935 430 880 28,52 % 11/36 1. miesto zisk 11 z 36 volených poslancov krajinského zastupiteľstva + 5 poslancov (nominantov strany) menovaných ústrednou vládou na návrh krajinského prezidenta Obecné voľby 1938 ? 26,90 % ? ? celkové výsledky neboli publikované, voľby sa nekonali v obciach, kde kandidátku predložil len jeden politický subjekt (napr. v prípade HSĽS išlo o približne 700 takýchto obcí na území Slovenska), z obcí, kde sa voľby konali, získala HSĽS podľa I. Dérera 26,90 % Snemové voľby 1938 1 263 678 97,50 % 1. miesto hlasovať sa mohlo len za jednu kandidátnu listinu HSĽS - SSNJ, kde boli zastúpení aj niektorí politici bývalých československých strán (republikánskej, lidovej, národnosocialistickej, živnostenskej alebo aj SNS) - zo 63 zvolených poslancov bolo 47 (takmer 75 %) pôvodných členov HSĽS, 4 z RSPMĽ a po 1 až 2 z ďalších strán nútene zlúčených s HSĽS.


Vláda národného porozumenia

Context: Národné vlády národného porozumenia Okrem federálnej vlády národného porozumenia existovali aj dve národné, v Česku - vedená Petrom Pithartom a na Slovensku - vedená Milanom Čičom.


Vláda Československej republiky od 22. septembra 1938 do 4. októbra 1938

Context: Historický kontext  Politická situácia pred vymenovaním vlády Vyhlásenie všeobecnej mobilizácie Prijatie mníchovskej dohody Rokovania o slovenských autonomistických požiadavkách a pád vlády


Voľby do Národného zhromaždenia 1925

Context: Dopady volieb Voľby priniesli zásadnú zmenu rozloženia politických síl. Celoštátnym víťazom volieb sa stala agrárna strana. Tesne za ňou sa umiestnili komunisti, pre ktorých išlo o prvé celoštátne voľby. Obrovský prepad zaznamenala sociálna demokracia, ktorá z prvého miesta v roku 1920 klesla na 4. miesto. Na území Slovenska suverénnym spôsobom zvíťazila HSĽS.


Strana slobody

Context: Pozri aj Strana slovenskej obrody


Context: Volebná kampaň Hlavnou témou predčasných volieb bolo politické usporiadanie spoločného česko-slovenského štátu. Pohľady politických strán na budúcnosť Slovenska v Česko-Slovensku sa líšili. Otvorene za nezávislosť Slovenska vystupovali SNS, SKDH a NALI. Za vytvorenie skutočnej federácie (do rôznej miery, od vlastnej medzinárodno-právnej subjektivity oboch republík po rovnoprávnosť a zvrchovanosť), resp. rovnoprávne usporiadanie vzťahov, sa vyslovili HZDS, SDĽ, koalícia MKDH-Spolužitie-MĽS, SZ, KDH, ODÚ, SZS, SDSS, KSS91, koalícia DS-ODS a MOS. HZDS, SKDH a SNS požadovalo prijatie Ústavy SR, HZDS a SKDH deklarovali, že vyhlásia zvrchovanosť SR. Podľa prieskumu verejnej mienky z jari 1992 bola jasná väčšina obyvateľov ČSFR z oboch častí Česko-Slovenska proti rozdeleniu federácie. V ekonomickej oblasti SDĽ kritizovala nárast nezamestnanosti v krajine po roku 1989 a plánovala do odborných oblastí dosádzať odborníkov. Koalícia DS-ODS chcela pokračovať v premene plánovaného hospodárstva na trhové hospodárstvo, založené na slobode jednotlivca. SDSS volala po štáte nie mocensky, ale sociálne silnom. Výsledky volieb na úrovni obcí - obce vyfarbené podľa najúspešnejšej strany v každej z nich.


Žiadosti slovenského národa

Context: Pozri aj  Memorandum národa slovenského (1861) Uhorská revolúcia Vývoj na Slovensku (1848/49) Slovenské povstanie (1848/49) Martinská deklarácia (30. októbra 1918)


Slovenská otázka

Context: Pozri aj  slovenské autonomistické hnutie, hnutie za autonómiu Slovenska v rámci Česko-Slovenska v rokoch 19181938 Slovenské národné povstanie (1944) pomlčková vojna, spor o podobu názvu Česko-Slovenska v roku 1990