IMPATT dióda

Context: Štruktúra zariadenia Medzi IMPATT diódy patria rôzne priechody a kovové polovodičové zariadenia. Prvá IMPATT oscilácia bola získaná z jednoduchého kremíkového prechodu P-N diódy po pripojení relatívne vysokého záverného napätia. Z dôvodu silnej závislosti ionizačného koeficientu na elektrickom poli, väčšina párov elektrón-diera je generovaných v oblasti s vysokým poľom. Generovaný elektrón ihneď prechádza do oblasti N, zatiaľ čo generované diery prechádzajú oblasťou P. Čas, za ktorý sa diera dostane na kontakt zodpovedá časovému oneskoreniu preletu. Pôvodný návrh mikrovlnného zariadenia typu IMPATT pochádzal od Reada a obsahoval štruktúru diódy. Readova dióda sa skladala z dvoch oblastí: (1) Lavínová oblasť (oblasť s pomerne vysokým dotovaním a poľom), v ktorej sa vyskytuje lavínové násobenie a (2) preletová oblasť (oblasť bez dotovania a s konštantným poľom) v ktorom sa generované diery pohybujú smerom ku kontaktu. Možno skonštruovať podobné zariadenia s konfiguráciou, v ktorej generované elektróny z lavínového násobenia preletujú cez nedotovanú oblasť. Vo všeobecnosti sa diódy IMPATT vyhotovujú ako mikrovlnné sady. Oblasť diódy s jej vysokým poľom je umiestnená v blízkosti medeného chladiča aby sa vzniknutá teplota ľahšie rozptýlila. Podobné mikrovlnné sady sa používajú na umiestenie ďalších mikrovlnných zariadení.


Infračervená astronómia

Context: Infračervená technológia Jedným z najčastejších typov IR detektorov, ktoré sa používajú v teleskopoch, je tzv. HgCdTe (Mercury(II) cadmium(II) telluride). Tieto detektory veľmi dobre pracujú v rozsahu vlnových dľžok 0,6 až 5 mikrometrov. Pre sledovanie ďalších vlnových dĺžok alebo pre vyššie rozlíšenie sa používajú: úzkorozchodný semikonduktor, podchladzované bolometre alebo supravodivé tunelové zariadenia.


BOOMERanG

Context: Nástroje Na detekciu žiarenia sú použité bolometre. Tieto bolometre sú chladené na teplotu 0,27 K. Pri tejto teplote má materiál, podľa Debeyovho zákona, veľmi nízku tepelnú kapacitu a prichádzajúce mikrovlnné svetlo tak spôsobí veľkú zmenu teploty, úmernú intenzite prichádzajúcich vĺn žiarenia. Zmenu teploty merajú veľmi citlivé teplomery. Zrkadlo sústredí mikrovlny do ohniskovej roviny, ktorú tvorí 16 lievikových antén. Tieto fungujú na frekvenciách 145 GHz, 245 GHz a 345 GHz, sú usporiadané do 8 pixelov.


Spektrometer

Context: Introduction Atomový absorpčný spektrometer Spektrometer je druh vedeckého prístroja, ktorý umožňuje skúmať prvkové chemické zloženie látky či objektu na báze merania odrazeného svetla respektíve odrazenej vlnovej dĺžky svetla a jeho absorpcie alebo na základe merania vzniknutého svetla, pričom ku vzniku dochádza umelou excitáciou (plazma, iskra, rtg, ...). Spektrometer sa používa prevažne pre vykonávanie spektroskopickej analýzy. Spektrometre sa často využívajú pri kozmickom prieskume u sond pre získavanie dát o zložení telies. Ďalej potom pri výrobe materiálov, riadenie výroby a kontrolách chemického zloženia.


Magellan

Context: Priebeh letu Súbor:Magellan Preparations.jpg|thumb|left|Sonda Magellan bola umiestnená v nákladovom priestore raketoplánu Atlantis Sonda Magellan bola umiestnená v nákladovom priestore raketoplánu Atlantis, ktorý odštartoval 4. mája 1989 z Kennedyho vesmírneho strediska na misiu STS-30. Atlantis vyniesol Magellan na nízku obežnú dráhu okolo Zeme, kde bola sonda uvoľnená z nákladového priestoru raketoplánu. Zážih urýchľovacej rakety (IUS) na pevné palivo, sondu naviedol na dráhu k Venuši. Magellan po pätnásťmesačnej ceste dorazil 10. augusta 1990 k svojmu cieľu. Prieskum Venuše Počiatočná obežná dráha sondy okolo cieľovej planéty bola výstredná elipsa, najmenšia vzdialenosť k Venuši (pericyterión) bola a najväčšia (apocyterión) . Obežná dráha bola polárna, to znamená, že pri každom obehu prelietavala nad severným a južným pólom planéty. Doba obehu bola 3 hodiny a 15 minút. Radarové snímkovanie povrchu V priebehu najväčšieho priblíženia počas obehu Venuše radar sondy snímkoval pás povrchu pod sebou so šírkou 17 až . Na konci každého obehu odvysielal Magellan získané dáta na Zem. Venuša sa otočí okolo svojej osi raz za 243 pozemských dní. Ako sa planéta otáčala pod sondou, radar snímal jeden pruh za druhým, takže za 243 dní by bol zmapovaný celý povrch. 3D pohľad na Eistla Regio na Venuši získaný z radarových údajov sondy Magellan Na konci prvých ôsmich mesiacov snímkovania (september 1990 až máj 1991) odoslal Magellan na Zem detailné snímky 84 % povrchu Venuše. Sonda potom prekonala ešte dva osemmesačné cykly snímkovania povrchu (máj 1991 až september 1992), čím boli získané podrobné mapy 98 % povrchu planéty. Nasledujúce cykly potom umožnili vedcom sledovať zmeny na povrchu, ktoré sa udiali od minulého roka. Navyše "uhol pohľadu" radaru bol pri každom cykle trochu odlišný, čo umožnilo vytvoriť trojrozmerné pohľady na útvary na povrchu Venuše. Gravitačná mapa Venuše Počas Magellanovho štvrtého orbitálneho cyklu (september 1992 až máj 1993) sonda zbierala údaje o gravitačnom poli planéty. Magellan v tomto cykle nepoužíval snímkovací radar, ale prenášal na Zem konštantný rádiový signál. Ak prechádzal cez oblasť so zmenenou gravitáciou, rýchlosť sondy sa zmenila, čo spôsobilo zmenu rádiovej frekvencie – prejavil sa tzv. Dopplerov efekt. Prijímacie stanice tieto zmeny frekvencie extrémne presne zaznamenávali, čím vedci získali detailnú gravitačné mapu Venuše. Na konci štvrtého Magellanovho orbitálneho cyklu v máji 1993 znížilo riadiace stredisko orbitálnu dráhu sondy použitím dovtedy nevyskúšanej techniky nazývanej aerobraking. Týmto manévrom sa sonda medzi 25. májom a 3. augustom 1993 trením o horné vrstvy atmosféry postupne vnárala pri každom obehu stále hlbšie na svoju novú orbitálnu dráhu s výškou najbližšie Venušu a na najvzdialenejšom mieste. Znížila sa tiež doba obehu na 94 minút. Táto nová dráha umožnila sonde získať lepšie údaje o gravitačnom poli vyšších zemepisných šírok okolo severného a južného pólu. Piaty orbitálny cyklus skončil v apríli 1994. V poslednom šiestom osemmesačnom orbitálnom cykle sonda pokračovala v zbere gravitačných dát, vykonávala radarové a rádiové vedecké experimenty. Na konci misie získal Magellan dáta o gravitačnom poli planéty z približne 95 % povrchu. Ukončenie činnosti sondy V septembri 1994 bola obežná dráha Magellanu ešte viac znížená a začal experiment "veterný mlyn" (), keď na solárne panely pôsobili sily v hustejších vrstvách atmosféry. Technici merali, aký krútiaci moment pôsobí na sondu. Snažili sa, aby sonda nestratila orientáciu a nezačala rotovať. Tento experiment poskytol vedcom dáta o správaní sa molekúl v hornej časti atmosféry a technikom užitočné informácie pre návrhy ďalších sond. 11. októbra 1994 bola obežná dráha sondy Magellan ešte viac znížená a ďalší deň bol so sondou stratený rádiový kontakt. Väčšia časť sondy sa vyparila v atmosfére, niektoré sekcie dopadli až na povrch planéty.


Deimos (mesiac)

Context: Kozmický prieskum Prvé snímky tohto mesiaca zblízka vyhotovili v roku 1977 sondy Viking 1 a Viking 2. Družicová časť prvej z nich sa priblížila k tomuto mesiacu až na , pričom získala snímky s rozlíšením až . Z gravitačného pôsobenia mesiacov Marsu na obežné dráhy sond boli pomerne presne stanovené ich hmotnosti (s relatívnou chybou okolo 7 %).


Kalisto (mesiac)

Context: Prieskum Prelety amerických sond Pioneer 10 a Pioneer 11 okolo Jupitera v 70. rokoch 20. storočia priniesli len málo nových informácií, ktoré by neboli známe z pozorovaní pozemskými teleskopmi. Prielom prišiel až s ďalšou generáciou amerických sond Voyager 1 a Voyager 2, ktoré Jupiterovou sústavou preleteli medzi rokmi 1979 až 1980. Sondy obstarali snímky takmer polovice povrchu Kallisto s rozlíšením medzi 1 až 2 kilometrami na pixel, presne určili teplotu povrchu, hmotnosť a tvar. Druhá časť výskumu prebehla medzi rokmi 1994 až 2003, keď okolo mesiaca osemkrát tesne preletela ďalšia americká sonda Galileo. Posledný prelet C30 v roku 2001 sa odohral len nad povrchom mesiaca. Sonda Galileo ukončila snímkovanie povrchu s množstvom snímok s rozlíšením 15 metrov vo vybraných oblastiach. V roku 2000 zhotovila sonda Cassini na svojej ceste k Saturnu vysoko kvalitné snímky v infračervenom spektre všetkých Galileových mesiacov vrátane Kallisto. Medzi februárom až marcom roku 2007 vyhotovila nové snímky vo viditeľnom svetle a vykonala spektrálne merania sonda New Horizons na svojej ceste k Plutu. Na rok 2022 sa plánoval štart spoločného projektu americkej NASA a európske ESA s názvom Europa Jupiter System Mission (EJSM) s cieľom skúmať mesiace Jupitera. Vo februári 2009 bolo oznámené, že projektu sa dáva prednosť pred misiou Titan Saturn System Mission. Misia EJSM pozostávala z Jupiter Europa Orbiter pod patronátom NASA a Jupiter Ganymedes Orbiter vedenom ESA. Program však zanikol kvôli škrtom v rozpočtoch. Na štart v roku 2023 sa však pripravuje nová sonda JUICE, ktorá by mala preskúmať všetky tri Galileiho ľadové mesiace Jupitera.


Ján Pisančin

Context: V rodisku navštevoval základnú školu a neskôr maturoval na JSŠ (jedenásťročná stredná škola). Michalovce reprezentoval aj ako športovec vo futbale, hádzanej a v hokeji. V roku 1965 sa oženil a odvtedy žije a pôsobí v Košiciach. Pracoval v rôznych funkciách v štátnom podniku Slovenské magnezitové závody Košice. Od roku 1992 je slobodným umelcom. Najčastejšie vystupuje na javisku, prípadne vydáva svoje monológy na kazetách, rozprávaných v špecifickej podobe zemplínskeho nárečia. Pri vystúpení na javisku máva sivý ošúchaný a pokrčený oblek a klobúk. Vyšlo mu 9 kaziet, ktoré sú obľúbené najmä na Slovensku a na Morave.


Viliam Pauliny-Tóth

Context: Tvorba Svojou tvorbou sa radí do tzv. memorandovo-matičného obdobia. V Budíne vydával časopis Černokňažník a Sokol , neskôr vo vydávaní pokračoval v Skalici. Okrem toho pracoval ako redaktor v Matici slovenskej a redigoval jej časopis Letopis . Vo svojich dielach sa venoval propagácii ideálov a bojoval nimi za národné a sociálne práva. Viaceré z jeho revolučných básní časom zľudoveli ( Falošná milovnica , Slovenčina ). V oblasti prózy sa venoval písaniu noviel, poviedok a ďalších krátkych útvarov, ktoré sa vyznačujú svojim dokumentárnym pohľadom sa spoločnosť a politické dianie. Niektoré diela tiež dopĺňajú aj udalosti z jeho vlastného života, alebo ide o diela, v ktorých podáva obraz o živote svojich súpútnikov (napr. Ľudovít Štúr). Okrem vlastnej tvorby sa venoval aj prekladom literatúry z ruštiny (Ivan Sergejevič Turgenev, Alexander Sergejevič Puškin), nemčiny, francúzštiny či maďarčiny. Okrem prekladov uverejnil aj niekoľko adaptácií divadelných hier zahraničných autorov (Ede Szigligeti, Roderich Benedix, Aleksander Fredro a i.). Okrem poézie a krátkych próz tiež publikoval množstvo článkov a novinárskych seriálov.


Štefan Sandtner

Context: Tvorba Redigoval časopis Mládež a misie, počas komunistickej totality prispieval svojou tvorbou do viacerých samizdatov. Po Nežnej revolúcii redigoval časopis Don Bosco dnes. Knižne debutoval v roku 1986 zbierkou básní Noctes et dies . Vo svojich dielach poukazuje na bytostné zopätie prírodnej a kresťanskej duchovnej ekológie, časť jeho tvorby, ktorá vznikla počas jeho väznenia, zasa zobrazuje svedectvo o ňom samom, pričom sa stáva príkladom dokumentárnej poézie, no dominantným motívom jeho diel je kresťanská zbožnosť. Okrem vlastnej tvorby sa venuje tiež prekladom z taliančiny.


Ján Milčák

Context: Prozaická tvorba  Deväť poviedok (1978) Rosa canina (1995) Pavol Rezbár (1979)


Pavel Čáni

Context: Životopis Narodil sa v učiteľskej rodine. Výtvarne nadanie zdedil od otca spisovateľa Pavla Čániho. Najprv sa orientoval na štúdium v Trnave na Slovensku, avšak roku 1974 sa rozhodol študovať na Akadémii umení v Novom Sade. Pokračoval na postgraduálnom štúdiu grafiky u profesora Marka Krsmanovića v Belehrade na Fakulte výtvarných umení. Jeden z najznámejších súčasných slovenských vojvodinských umelcov. Má rád kontrasty. Ako grafik, maliar často tvorí priestorové objekty, alebo sú to maľby čie detaily sú realizované ako asamblage.


Kosta Abrašević

Context: Životopis Už počas gymnaziálnych štúdii v Šabaci založil ľavicovo orientovaný literárno-politický krúžok. V jeho tvorbe dominuje lyrika prestúpená pesimizmom (z blížiacej sa smrti) a silnou ľavicovou angažovanosťou.


Ján Čajak

Context: Tvorba Začiatky jeho literárnej tvorby siahajú do obdobia jeho presťahovania do Petrovca v roku 1899 a tvorbou sa radí do druhej vlny realistických spisovateľov; jeho tvorba bola silne ovplyvnená Svetozárom Hurbanom Vajanským. V Juhoslávii začal prispievať do mnohých periodík (Národnie noviny, Slovenské pohľady , Dennica , Slovenský týždenník , Národný hlásnik ) a stal sa stálym spolupracovníkom pražského mesačníka Naše Slovensko. Založil slovenský politický týždenník Národná jednota , neskôr tiež kultúrny a literárny mesačník Náš život . Jeho prvá prozaická práca vyšla v roku 1903 v Národných novinách. Vo svojich dielach čerpal zo spomienok na Slovensko, najmä na Liptov a Gemer, upozorňuje v nich na problémy, no zároveň tiež predkladá riešenia. Písal tiež anekdotické príbehy a charakterové obrázky. Okrem písania beletrie sa zameriaval i na publicistiku, ľudovýchovnú prácu a preklady (Guy de Maupassant, Alexander Sergejevič Puškin a i.).


Július Lenko

Context: Tvorba Svoje prvé literárne diela začal uverejňovať už počas stredoškolských štúdií v časopise Slovenský ľud, Nový rod a Svojeť, neskôr publikoval i v časopisoch Slovenské smery, Slovenské pohľady, Elán, Pero a Nové slovo. Knižne debutoval v roku 1941 zbierkou básní V nás a mimo nás . Jeho tvorba bola silne ovplyvnená poetizmom a nadrealizmom, ale i spisovateľmi ako Emil Boleslav Lukáč, Laco Novomeský, Ivan Krasko, zo zahraničných potom najmä Jiří Wolker. Vo svojich začiatkoch sa venoval témam dobového vysťahovalectva a ľúbostnej lyrike, neskôr sa v jeho tvorbe objavovali i témy vojny, utrpenia, neskôr i spomienky na detstvo a mladosť. Okrem vlastnej tvorby sa venoval i prekladaniu z nemčiny (Johann Wolfgang Goethe, Friedrich Schiller, Bertold Brecht, Heinrich Heine, Hermann Hesse, Novalis a i.), francúzštiny (Jean de La Fontain) a ruštiny (Alexander Sergejevič Puškin, Nikolaj Alexejevič Nekrasov, Ivan Andrejevič Krylov). Zaslúžil sa o založenie Múzea Janka Kráľa v Liptovskom Mikuláši.


Leopold Branislav Abafi

Context: Tvorba Literárne činný začal byť už počas štúdia v Levoči. Stal sa aktívnym členom slovenských študentských spolkov a svoje básne, drámy a prózy uverejňoval v časopise Sokol , rukopisnom zábavníku Život a v almanachu Lipa . Po roku 1875 sa venoval výlučne cirkevnej tvorbe. Prekladal do maďarčiny a z nemčiny do slovenčiny.


Július Považan

Context: Dielo Po úspešných výstavách na Slovensku a v Česku začal vystavovať aj v zahraničí (Švajčiarsko-Zürich a Morges, Francúzsko-Paríž, Poľsko-Novy Sacz, Maďarsko-Budapešť, Fínsko-Helsinky, Švédsko-Štokholm, Nórsko-Oslo, Nemecko-Mníchov, Brusel a iné). V roku 1988 vystavoval v Mirbachovom paláci v Bratislave až 156 obrazov. Stála expozícia jeho obrazov ako súčasť archeologickej expozície AÚ SAV sa nachádzala v Dome kultúry na námestí Matice slovenskej v Žiari nad Hronom asi od roku 2000. V máji 2021 bola výstava, teraz už ako Galéria Júliusa Považana, presťahovaná do zrekonštruovaných priestorov Biskupského kaštieľa.


Štefan Strážay

Context: Tvorba Jeho prvé diela vznikali v čase jeho vysokoškolských štúdií, a spolu s prekladmi z ruštiny ich od roku 1960 uverejňoval v literárnom časopise Mladá tvorba. Knižne debutoval v roku 1966 zbierkou básní Veciam na stole . Do povedomia čitateľov sa zapísal ako citlivý maliar vecných zátiší, spontánnosťou a bezprostrednosťou výrazu. Vo svojich dielach sa venuje témam rodiska, vojny, sociálnym motívom či téme matka. Po čase sa do jeho diel začalo vkrádať psychické napätie a skepsa, ktoré ju nadlho ovplyvnili. Okrem vlastnej tvorby a venuje tiež prekladom z ruskej literatúry.


Majstrovstvá Európy družstiev juniorov v bridži 2007

Context: Zostava slovenského družstva Ľuboš Kianica a Lukáš Sidor vľavo a vpravo v zápase proti Škótsku Ľuboš Kianica Robert Lukoťka Lukáš Sidor Ján Tomčáni Eduard Velecký - nehrajúci kapitán


Milan Staš

Context: Trénerská činnosť Po ukončení hráčskej kariéry trénoval ešte v sezóne 1997/98 HK Trebišov ako asistent trénera. V nasledujúcej sezóne pôsobil ako tréner FTC Budapešť. V rokoch 1999-2001 bol asistentom Jána Selveka pri A-tíme HC Košice. V rokoch 2001-2005 bol trénerom juniorov toho istého klubu. Na jednu sezónu 2005/06 si opäť vyskúšal pozíciu asistenta A-tímu HC Košice, v ďalších dvoch sezónach bol hlavným trénerom dorastu. Od sezóny 2008/09 sa stal hlavným trénerom HC ’05 Banská Bystrica, s ktorou sa mu podarilo získať bronz v sezóne 2010/11. Od sezóny 2012/2013 sa stal trénerom poľského klubu KH Sanok, ale v priebehu sezóny prijal ponuku HC Košice pôsobiť ako hlavný tréner a získal striebornú medailu. Od novembra 2013 sa stal trénerom Trenčína. V sezóne 2014/2015 vedie prvoligový klub HK Dukla Michalovce. Popri klubovej trénerskej kariére viedol aj mládežnícke reprezentačné tímy. V sezóne 2004/05 bol asistentom trénera SR 17 o rok neskôr SR 18. O sezónu neskôr trénoval SR 16 ako hlavný tréner, rovnako ako ďalšiu sezónu SR 17. V sezóne 2007/08 bol asistentom trénera reprezentácie do 18 rokov.


Štefan Páll

Context: Trénerská kariéra Trénovať začal v Sabinove v roku 1974, kedy na tomto poste vystriedal pána Bornemiszu.


Jozef Steiner

Context: Trénerská kariéra Začala v roku 1957 v prešovskom Tatrane, kde pôsobil s prestávkami do roku 1965. V ročníku 1958/59 s nim obsadil štvrté, 1963/64 tretie a v sezóne 1964/65 druhé miesto. Jeho kariéra mala pokračovať v Sudáne, ale pre zdravotné problémy mu tento angažmán nevyšiel a svoju kariéru musel ukončiť.


Dominik Pec

Context: Klubový hokej Odchovanec košického hokeja hral v klube HKm Humenné a v ďalšej sezóne prestúpil do klubu HK Lietajúce kone Prešov. Sezónu 2008/09 odchytal v klube HK Trebišov. V sezóne 2009/10 sa stal dvojkou HC Košice, kde pôsobil ako juniorský brankár, ale po jeho nepresvedčivých výkonoch skončil na farme HC Košice v Bardejove ako brankárska jednotka.


Marek Viedenský

Context: Reprezentácia V slovenskom drese odohral 46 zápasov, strelil 6 gólov. Slovensko reprezentoval v rokoch 2008 a 2009 na majstrovstvách sveta juniorov, v seniorskej kategórii na MS 2014 a 2015 a 2016.


Štefan Páll

Context: Úspechy  držiteľ medaily Oblastného futbalového zväzu bol predsedom trénerskej rady ObFZ Prešov


Jozef Kostelník

Context: Trénerská kariéra S trénovaním začal v Solivare kde pôsobil súčasne na troch frontoch - tréner, hráč, kapitán. Do prešovského Tatrana sa vrátil v ročníku 2008/09 najskôr ako asistent Jozefa Džubaru pri juniorke. Pred jarnou časťou Corgoň ligy zaujal pozíciu druhého asistenta Romana Pivarníka popri Jozefovi Daňkovi a neskôr pôsobil aj ako hlavný tréner juniorky. Z Prešova sa presunul do Lipian odkiaľ po krátkom pôsobení pokračoval do Ľubotíc. Neskôr bol trénerom Ružinej s ktorou vybojoval postup do II.ligy a Vranova nad Topľou. V sezóne 2013/14 pôsobil v Tatrane s ktorý sa mu nepodarilo vrátiť medzi slovenskú elitu. S klubom obsadil konečnú 4. priečku. Nasledovalo pôsobenie v klube Sandecja Nowy Sacz v ktorom po 2 mesiacoch podal demisiu. Naposledy trénoval klub FC Senica z ktorého sa porúčal po 4 mesiacoch pre nezhody s vedením.


Jozef Kuchár (futbalista)

Context: Futbalová kariéra Ligu hral za Jednotu Košice, Tatran Prešov a OAP Bratislava. V lige odohral 228 zápasov a strelil 89 gólov. Za reprezentačný B-tým nastúpil v 1 zápase. Slovensko reprezentoval v zápasoch proti Chorvátsku, Rumunsku, Nemecku a dal 1 gól.


Radovan Brenkus

Context: Životopis Autor ukončil štúdiá na Prírodovedeckej fakulte Univerzity P. J. Šafárika, v odbore matematika a fyzika. V Košiciach pôsobil ako pedagóg, neskôr ako odborný pracovník v Ústave experimentálnej fyziky Slovenskej akadémie vied. Publikuje v časopisoch doma i v zahraničí. Mnohé jeho práce odvysielal Slovenský rozhlas, boli uverejnené v zahraničných antológiách. Prekladá diela z poľštiny. Príležitostne sa venuje literárnej kritike, písaniu kritických štúdií a esejí. Pracuje vo vydavateľstve Pectus v Košiciach, ktoré založil roku 2006.


Ján Kaľavský

Context: Životopis Vyštudoval nemčinu a ruštinu na Filozofickej fakulte UPJŠ v Prešove. Pracoval ako redaktor vo Východoslovenskom vydavateľstve v Košiciach, v Slovenskej televízii, v Slovenskom rozhlase. Prekladá z nemčiny, hlavným predmetom jeho záujmu je švajčiarska literatúra. Žije v Košiciach a jeho posledné povolanie (do júna 2009) bolo učiteľ na Základnej škole Krosnianska 4, kde učil dejepis, nemecký jazyk a občiansku výchovu. Medzi svojimi žiakmi bol veľmi obľúbený.


Rudolf Schuster

Context: Životopis Narodil sa v Košiciach, no detstvo prežíval v centre Dolnospišských (Karpatských) Nemcov – Medzeve. V Košiciach vyštudoval Strednú priemyselnú školu stavebnú. V rokoch 19541959 pokračoval v štúdiu na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave, kde študoval odbor inžinierske staviteľstvo. Neskôr pokračoval vo vzdelávaní vedeckou ašpirantúrou z odboru ekológie na Baníckej fakulte Vysokej školy technickej v Košiciach, kde získal v roku 1984 titul CSc. Od roku 1960 pracoval ako projektant v Krajskom poľnohospodárskom projektovom ústave v Bratislave, v rokoch 19601962 bol asistentom v Slovenskej akadémii vied, v rokoch 19621970 pracoval vo Východoslovenských železiarniach v Košiciach ako referent, v rokoch 1964 až 1990 bol členom Komunistickej strany Slovenska, v rokoch 19711974 bol vedúcim sekretariátu a technickým asistentom podnikového riaditeľa vo Východoslovenských železiarniach. V rokoch 19741979 pracoval na národnom výbore mesta Košice ako podpredseda pre služby, v rokoch 19791983 ako prvý podpredseda pre ekonomiku a v rokoch 19831986 sa stal prvý raz primátorom mesta Košice. V rokoch 19861989 bol predsedom Východoslovenského krajského národného výboru v Košiciach, od 30. novembra 1989 do 30. júna 1990 bol predsedom Slovenskej národnej rady, v rokoch 19901992 pôsobil ako veľvyslanec ČSFR v Kanade a v rokoch 19931994 pracoval na Ministerstve zahraničných vecí v Bratislave. V rokoch 19941999 pôsobil po druhý raz vo funkcii primátora mesta Košice. Podľa niektorých názorov počas výkonu funkcie primátora Košíc zadĺžil mesto tak, že bolo nutné zaviesť tzv. ozdravný režim, ktorý skončil až v roku 2003. Istý čas sa uvažovalo o uvalení nútenej správy na mesto. V rokoch 19981999 bol zvolený za poslanca Národnej rady Slovenskej republiky (od októbra 1998), pôsobil tiež ako člen Výboru pre kultúru a médiá (6. november 1998–16. marec 1999), člen Výboru pre ľudské práva a národnosti (od 16. marca 1999 do 29. mája 1999) a člen Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti Slovenskej informačnej služby. V priamych voľbách v dňoch 15. a 29. mája 1999 bol zvolený za prezidenta Slovenskej republiky, inaugurácia prebehla 15. júna 1999. V prvom kole volieb v roku 2004 skončil štvrtý so ziskom 147 549 hlasov (7,43 %). a tak ho 15. júna 2004 nahradil Ivan Gašparovič.


Stanislav Rakús

Context: Životopis Narodil sa v rodine krajčíra a vzdelanie získaval v Trnave a v Prešove, kde v rokoch 19571961 študoval na Vysokej škole pedagogickej odbor slovenčina – ruština. V rokoch 19631964 pracoval ako učiteľ v Trebišove, v rokoch 19641969 v Košiciach. V rokoch 19661968 pôsobil tiež ako externý dramaturg Štátneho bábkového divadla v Košiciach. Od roku 1969 pracuje na Filozofickej fakulte UPJŠ (v súčasnosti Prešovskej univerzity). V roku 1973 získal doktorát filozofie, v roku 1981 obhájil hodnosť kandidáta vied (CSc.), v roku 1996 vedeckú hodnosť doktora vied (DrSc.). Žije v Košiciach.


Karol Murgaš (pedagóg)

Context: Životopis Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, po maturite vstúpil do premoštrátskej rehole, teológiu, matematiku a fyziku študoval na Norbertínu v Budapešti. Stredoškolský profesor matematiky a fyziky. Po vzniku ČSR významne prispel k rozvoju slovenského národného a kultúrneho života v Košiciach. Funkcionár národných a kultúrnych spolkov, spoluzakladateľ a prvý predseda Spolku profesorov Slovákov. Zaviedol nové formy vyučovanie matematiky, cvičenia z fyziky, poslovenčil učebnice matematiky a geometrii. Venoval sa hudbe a spevu, dirigoval, upravoval ľudové piesne, napísal operné libreto.


Pavol Bajan

Context: Životopis Študoval teológiu v Banskej Bystrici (19421946). Pôsobil ako misionár v Juhoafrickej republike. Vypracoval heslo o troch košických mučeníkoch do talianskej katolíckej encyklopédie. Napísal stovky článkov rozmanitých žánrov.


Štefan Šutaj

Context: Pedagogická kariéra Podieľal sa na etablovaní Fakulty verejnej správy Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach (UPJŠ) a založil Katedru histórie Filozofickej fakulty UPJŠ, ktorá vznikla k 1. októbru 2008 a svoj prvý ročník otvorila v akademickom roku 2009/2010. Vedúcim tejto katedry bol do roku 2012, od kedy pôsobí ako zástupca vedúceho katedry, Martina Pekára. Zabezpečuje výučbu predmetov týkajúcich sa slovenských dejín po roku 1945, francúzskej a slovenskej historiografie a vedie historický proseminár.


Vladislav Suvák

Context: Život Navštevoval Gymnázium na Šrobárovej ul. v Košiciach (197983), študoval na FF UPJŠ v Prešove (19861989) a FF UK v Prahe (19901992), dizertačnú prácu obhájil na FF UK v Bratislave u prof. Marcelliho (2000, odbor dejiny filozofie). Absolvoval študijné pobyty na Karlovej univerzite, na Bostonskej univerzite, na Magdalen College (University of Oxford) a na IWM (Institut für die Wissenschaften vom Menschen) vo Viedni. V súčasnosti pôsobí na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity. Venuje sa dejinám antického myslenia a dejinám etických koncepcií. V posledných rokoch sa zameriava na etické problematizácie života v sókratovskom hnutí (Antisthenés, Diogenés, kynici, Foucault).


Peter Sklenčár

Context: Životopis Narodil sa v učiteľskej rodine. Študoval na gymnáziu v Trebišove, následne absolvoval vysokoškolské štúdium na Elektrotechnickej fakulte Technickej univerzity v Košiciach a neskôr štúdium doplnkovej pedagogiky na Slovenskej technickej univerzite v Bratislave. V roku 2014 získal doktorát v marketingovej komunikácii na Fakulte manažmentu Prešovskej univerzity v Prešove. Pracoval na úseku informatiky strojárenskej spoločnosti Strojstav Sečovce, neskôr ako učiteľ na Strednej potravinárskej škole v Trebišove. Od roku 1997 podniká ako živnostník (živnostenské oprávnenie mu vzniklo 30. septembra 1992), majiteľ reklamného štúdia Pastel (fungujúceho od roku 1991), a od roku 2007 vedie Informačno konzultačné stredisko Sečovce Vysokej školy DTI. Je autorom niekoľkých vysokoškolských učebníc a monografie z oblasti marketingu, editorom posmrtne vydanej publikácie kronikára a laického historika Štefana Korčmároša Sečovské obrázky (2010), autorom a spoluautorom viacerých popularizačných prác týkajúcich sa regionálnych dejín Sečoviec a Trebišova. Fotograficky prispel do popularizačnej publikácie sečovského geológa Júliusa Magyara Potulky Sečovcami a okolím (2016), laicky sa venuje zhromažďovaniu historických pohľadníc, fotografií a iného materiálu k dejinám mesta Sečovce. K záujmu o regionálne dejiny ho podľa jeho slov priviedol Š. Korčmároš, ktorého „poznal od svojho útleho detstva“ . Amatérsky sa venuje tiež maliarstvu, pričom vo svojich dielach stvárňuje najmä tématiku Sečoviec a okolitého regiónu. Pričinil sa o osadenie pamätnej tabule americkému architektovi pôvodom zo Sečoviec Emerymu Rothovi na priečelí kultúrneho domu v Sečovciach v roku 2011. Je členom Rotary Clubu Trebišov (Rotary International District 2240).


Jozef Gamrát

Context: Štúdium Stredoškolské vzdelanie získal na Gymnáziu Sečovce v rokoch 19751979. V rokoch 19791985 absolvoval štúdium na Vysokej škole veterinárskej v Košiciach (od roku 2010 Univerzita veterinárskeho lekárstva a farmácie v Košiciach).


Ján Trnovský

Context: Životopis Od 1900 sa učil za kníhtlačia v Martine, po úraze prešiel do kníhkupeckého odboru. Pôsobil v Martine a v Modre, od 1916 si v Novom Meste nad Váhom odkúpil tlačiareň. Tlačil knihy, časopisy i množstvo drobných tlačí a úradných tlačív. Intenzívne sa venoval publicistickej tvorbe, písal agitačné články, komentáre, kritické poznámky, nekrológy, oznamy správy a úvodníky, dopisovateľ odborných živnostenských časopisov a periodík. Angažoval sa aj vo verejnom živote a v živnostenskom hnutí. Úzko spolupracoval so S.H. Vajanským a J. Škultétym.


Filip Machold (1876)

Context: Životopis Študoval vo Viedni a v Lipsku. V roku 18981905 otcov spoločník, 19051940 majiteľ a vedúci tlačiarne. Od roku 1906 sa venoval prevažne kníhkupectvu, preto tlačiareň často prenajímal, roku 1940 ju predal, do roku 1942 tlačiareň produkovala pod jeho menom. Roku 1900 tlačiareň modernizoval zavedením motorového pohonu. Vydával a tlačil drobné slovenské tlače, pred rokom 1918 edíciu Zábavné a poučné spisy , časopis Krajan , Naše noviny , Hronské noviny (19191920) a Proletár (1919), pokračoval vo vydávaní Nového i starého vlasteneckého kalendára.


Július Horváth

Context: Životopis V roku 19221928 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. V rokoch 19281929 absolvoval kurz vyučovania na meštianskych školách. V období 19291930 študoval na námornej obchodnej akadémii v Dubrovníku a 19301933 v Bakare vo vtedajšej Juhoslávii, 1967 externe dejiny umenia na Filozofickej fakulte University Jana Evangelisty Purkyně v Brne. Roku 1934 kadet v poľsko-anglickej lodnej spoločnosti v Gdyni, 19341935 v Čs. plavbe dunajskej, 19431944 hlásateľ Slovenského rozhlasu v Bratislave, v septembri-októbri 1944 zástupca prednostu Spravodajského odboru Predsedníctva Slovenskej národnej rady v Banskej Bystrici Do februára 1945 bol väznený nacistami, 1945 zástupca povereníka pre informácie, redaktor Pravdy, legačný radca čs. veľvyslanectva v Belehrade a vo Varšave, pracovník Novinárskeho štud. ústavu, Čs. rozhlasu, 19661970 Výskumného ústavu oblastného plánovania v Bratislave. Ekonomický a výtvarný publicista, hlavný redaktor časopisu. Plánované hospodárstvo a Hospodárskej otázky socializmu, spolupracovník Predvoja, Pravdy, Večerníka a i. Historik novinárstva-autor knihy o dejinách a činnosti Slov. zvestí, štúdií v zborníkoch, prekladateľ z ruš. a poľ. Prorektor VŠE v Bratislave (19501952).


Gustáv Adolf Bežo

Context: Tvorba Vydával prevažne populárnu literatúru (dobrodružnú, náboženskú, pre mládež), učebnice, divadelné hry, hudobniny a iné. V rokoch 1924 – 1932 vydal zobrané dielo Svetozára Hurbana-Vajanského. Bol autorom detektívnej prózy a taktiež prekladal obchodné a iné príručky.


Jozef Škultéty

Context: Život Študoval na slovenskom gymnáziu v Revúcej, po jeho ukončení zložil učiteľské skúšky v Kláštore pod Znievom a stal sa učiteľom na ľudovej škole vo Vrútkach. V štúdiách pokračoval v Budapešti a stal sa budapeštianskym dopisovateľom Národných novín. Potom pracoval na školskom inšpektoráte v Rimavskej Sobote, kde pomáhal pri zostavovaní školských učebníc. V roku 1879 odišiel do Martina a stal sa úradníkom novozaloženej českej banky Slávia. Spočiatku spoločne s Vajanským, neskôr sám redigoval obnovené Slovenské pohľady (v rokoch 1881 – 1919). Neskôr bol aj ich vydavateľom. Súčasne bol aj redaktorom Národných novín. Redigoval Slovenskú knižnicu, časopis Muzeálnej slovenskej spoločnosti, Letopis Matice slovenskej a Zborník Matice slovenskej. Za priestupky a politické postoje bol šesťkrát odsúdený. V rokoch 1938-1948 bol aj predsedom Muzeálnej slovenskej spoločnosti. Písal o významných osobnostiach slovenskej literatúry, pre maďarskú verejnosť vydal stručné Dejiny slovenskej literatúry . Literatúru pokladal za hlavný prejav národného života ( Stodvadsaťpäť rokov zo slovenského života, O Slovákoch ). Prekladal z ruskej literatúry. V roku 1939 pri vzniku 1. Slovenskej republiky pomenovali po ňom 2. pešiu divíziu armády SR.


Žigmund Pauliny-Tóth

Context: Tvorba Svojou literárnou tvorbou sa radí do druhej vlny slovenského realizmu. Publikoval kratšie prózy v Národných novinách, Slovenských pohľadoch a zborníkoch. Písal poviedky, fejtóny, cestopisy, spoločenské prózy, ale taktiež odborné štúdie o priemysle a obchode. V roku 1900 pôsobil ako redaktor v časopise Slovenské pohľady a Národných novín.


Karol Lilge

Context: Životopis Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na učiteľskom ústave v Šoproni, v Szarvasi, roku 1908 v Osijeku. Učiteľ v Beške, od roku 1925 katechéta v Starej Pazove. Od roku 1931 tajomník Matice Slovenskej, od roku 1925 Slovenskej pospolitej čitárne a od roku 1928 Slovenského národného domu. Pôsobil aj ako režisér divadelného krúžku a člen výboru Sokola v Starej Pazove. Cenné sú jeho Príspevky k histórii Slovákov v Juhoslávii, ale najmä monografia Stará Pazova, v ktorej spracoval dejiny tamojších Slovákov, ich školstvo a spolkovú činnosť, hospodárstvo a národopis. Prekladateľ z chorvátskej literatúry.


Jozef Stanovský

Context: Životopis Vyučil sa kníhkupectvu v Tranosciu a súčasne absolvoval dvojročnú obchodnú školu (1926-1929). Šíriteľ knižnej kultúry na východnom a strednom Slovensku. Vedúci obchodu, inšpektor predaja a vedúci oddelenia n.p. Kniha v Prešove. Vydavateľ edície Lúč. Účastník protifašistického odboja. Pôsobil v ilegálnej skupine P. Neckára. V roku 1953-1960 obchodný referent, kontrolór-inštruktor a vedúci účtovník krajskej správy n.p. Slovenská kniha v Banskej Bystrici. Predseda ONV v Prešove. Organizátor kultúrnych, športových a spoločenských podujatí.


Ján Polóni

Context: Životopis Vyučil sa za stolára. Robotník na viacerých miestach, najmä v Budapešti, po vzniku ČSR živnostník v Slovenskej Ľupči. Organizátor robotníckeho hnutia, zúčastnil sa na príprave a vydávaní prvých slovenských robotníckych časopisov a prispieval do nich. Rovnako prispieval i do Národných novín.


Emo Bohúň

Context: Život Študoval na gymnáziu v Ružomberku, v maďarskom Makove a na obchodnej akadémii v Dolnom Kubíne. Po roku 1918 pôsobil ako referent, bankový úradník a redaktor v Prešove. Následne pôsobil ako úradník, alebo redaktor vo viacerých mestách: Košice, Ružomberok, Bratislava. V Bratislave pôsobil od roku 1925 ako redaktor viacerých časopisov (okrem iného Ľudová politika, Ľudový chýrnik, Slovenský týždenník), neskôr ako redaktor a v istom období aj riaditeľ Slovenskej tlačovej kancelárie. Po nástupe komunizmu bol perzekvovaný, mal dočasne zákaz publikačnej činnosti a bol vysťahovaný z Bratislavy. Až v roku 1955 mu komunistický režim umožnil publikovať v okresných novinách Cieľ v Žiline. Po páde stalinizmu publikoval ako redaktor závodného časopisu Úderník. V tomto období prispieval do Roháča, Novej literatúry, Technických novín, Večerníka, Života a najmä do Kultúrneho života. Do Bratislavy sa smel vrátiť vďaka príhovoru Juraja Špitzera. Je tiež autorom libreta operety Ženské rozmary (1922) a prekladal z maďarskej literatúry (K. Mikszath). V Žiline na Ulici J. M. Hurbana má od roku 1999 umiestnenú pamätnú tabuľu.


Gejza Dusík

Context: Komorný orchester  1975 – Slávnostná suita 1977 – Reminiscencie 1977 – Slovenská rapsódia


Half

Context: Autorstvo Hudba a texty: Ivan Csudai (1 – 13)


Collegium Technicum

Context: Hudobné nosiče  autorské CD Ivan Hrušovský: Cantate Domino (1997) autorské CD Zdeněk Lukáš: Te Deum laudamus


Martin Babjak

Context: Životopis Otec aj matka boli členmi v Opere Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici, otec Štefan Babjak bol sólistom a matka Terézia spievala v zbore. Pochádza z piatich súrodencov: Martin, Štefan (o šesť rokov mladší), Ján, Anna a Terézia (narodila sa keď mal Martin osemnásť rokov) . Základnú školu navštevoval v Banskej Bystrici. V roku 1976 - 1980 študoval na Strednej priemyselnej škole dopravnej vo Zvolene. Absolvoval štúdium na Konzervatóriu v Bratislave v triede profesorky Idy Černeckej v roku 1980 - 1985. Absolvoval 4-mesačný študijný pobyt v speváckej škole Centro di perfezionamento cantanti pri Milánskej La Scale v Miláne v roku 1985. Medzi rokmi 1987 - 1989 pôsobil ako operný spevák v opere Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici. Od roku 1989 o roku 2006 bol sólista Opery SND v Bratislave . V STV moderoval hudobnú reláciu o klasickej hudbe s názvom Clippato . Rodina S manželkou má dve dcéry, Simonu a Andreu.


Matúš Tomko

Context: Životopis Vyštudoval operný spev na Cirkevnom konzervatóriu v Bratislave (1998 - 2004) u Mgr. Art. Františka Malatinca, kde už od 3. ročníka hosťoval v absolventských predstaveniach školy. Od roku 2004 pôsobí ako sólista opery Štátneho Divadla v Košiciach, kde debutoval rolou Hovorcu v opere Čarovná flauta od Wolfganga Amadea Mozarta pod taktovkou Miloslava Oswalda a Igora Dohoviča. V roku 2005 vyhral tretie miesto na 40. ročníku Medzinárodnej Speváckej Súťaže Antonína Dvoráka v odbore opera v Karlových Varoch v Česku. Ako sólista opery Štátneho Divadla v Košiciach stvárnil množstvo rolí svetového repertoáru (Brandera v opere Faust, Míchu – v Predanej neveste, Samuela Ribbinga v Maškarnom bále od G. Verdiho, Marchese d Obigny v La Traviata od G. Verdiho, Masetta v opere Don Giovanni od W.A Mozarta, kapitána Zunigu v Carmen of G. Bizeta a ďalšie). V roku 2009 stvárnil postavu Jána v premiére pôvodnej slovenskej opery Šavol, ktorej hudbu na libreto Teodora Križku skomponoval popredný slovenský hudobný skladateľ, pedagóg Cirkevného konzervatória sv. Cecílie v Bratislave-Petržalke Víťazoslav Kubička. S Matúšom Tomkom budem spolupracovať veľmi rád po dlhom čase. Nosím v sebe spomienku na jeho účinkovanie v mojej prvej opere Evanjelium podľa Lukáša . Opera odznela v podaní Štátnej filharmónie Košice pod vedením dirigenta Adriána Kokoša v Košiciach, Kežmarku, Žiline a Nitre. V októbri 2010 sa spolu s ďalšími sólistami štátneho divadla v Košiciach Jánom Ruskom a Mariánom Lukáčom, ako aj hercom Štefanom Bučkom predstavil v jednej z troch hlavných postáv (Mareka Križina) v svetovej premiére scénického oratória Košickí mučeníci, ktoré skomponoval Pavol Krška. Toto dielo, ktorého námet je súčasťou histórie mesta Košice, bolo venované Roku kresťanskej kultúry a 15. výročiu svätorečenia košických mučeníkov pápežom Jánom Pavlom II., ktoré sa konalo v Košiciach v roku 1995. V novembri 2010 bol pozvaný neziskovou nadáciou Centrum Slniečko na spoluúčasť na benefičnom koncerte pri príležitosti Svetového dňa prevencie týrania detí v Nitrianskej synagóge. So súborom opery Štátneho Divadla v Košiciach pravidelne hosťuje v jaskynnom divadle vo Fertőrákos neďaleko maďarského Šopronu ako Marchese d Obigny (opera La traviata od Giuseppe Verdiho), ako Sarastro (v opere Čarovná flauta od W. A .Mozarta), ako Brander (v opere Faust od Ch. Gounoda) a ako Samuel Ribbing (v opere Maškarný bál od G. Verdiho). Na pozvanie Cirkevného konzervatória v Bratislave vystúpil na koncerte pri príležitosti 100. výročia narodenia slovenskej opernej speváčky a pedagogičky Anny Hrušovskej, interpretky diel W.A.Mozarta. Koncert sa uskutočnil 26. novembra 2012 v Zrkadlovej sieni Primaciálneho paláca. Spieval árie od W.A. Mozarta spolu s ďalšími absolventmi Cirkevného konzervatória Pavlom Bršlíkom, Martinou Masarykovou a Lenkou Kotrbovou a komorným orchestrom ZOE pod vedením Alana Vizváryho.


Peter Kollár

Context: Spev Po absolutóriu v roku 1994 sa stal členom basovej skupiny Slovenského filharmonického zboru. Má za sebou i sólové projekty: Festival "Sacra Umbra" Perosi - La Risurrezione di Cristo, "John King" Daniel Mateja, "Tete a Tete" Ľubo Burger, "Aupair" Miloš Karásek, koncerty so zoskupením Camerata Bratislava, pravidelne účinkuje na Organových dňoch v Trnave. Spolupracuje so súborom pre starú hudbu Solamente Naturali a je členom mužského vokálneho okteta Danubius Octet Singers.


Nevhodný typ

Context: Hostia  Daniel Urbán - basa (sólo Zlý) Viliam Bujnovský - klavír (Pár sráčov bohatých) Kategória:Albumy skupiny Iné Kafe Kategória:Hudobné albumy z 2014


Karol Konárik

Context: Zo života Hudobné vzdelanie získal absolvovaním Konzervatória v Žiline. Po prvýkrát začal spievať v Juhoslávii v meste Pula v roku 1969. So skupinou Scarabeus , päť rokov spieval v oblastiach Blízkeho a Ďalekého východu. Vystupoval napríklad v týchto krajinách: Francúzsko, Švédsko, Švajčiarsko, Nemecko, Kuvajt, Nórsko, Dánsko, Írsko, Sovietsky zväz. Svoje hudobné vystúpenia mali okrem iných predstavení napr. v hoteloch a na zámorských lodiach V skupine Scarabeus pôsobili: Karol Konárik (spev), Judita Ivaničová (spev), Dalimíra Peštová (spev), Milan Koreň (klávesy), František Kačáni (basgitara), Zoltan Koncz (bicie), Dušan Hájek (bicie), Milan Seidl a Ladislav Černák. Profesionálnu spevácku kariéru skončil v roku 1989, keď začal podnikať. Neskôr už spieval len príležitostne. Okrem rôznych relácii vystupoval napr. v programe Slovenskej televízie s názvom Repete. Podnikať začal pred rokom 1989. O niečo neskôr založil sieť minilabov na výrobu a spracovanie fotografiií. Neskôr sa stal majiteľom pivovarov v privatizácii. Boli to pivovary: Martiner v Martine v roku 1992, Gemer v Rimavskej Sobote, Popper v Bytči a pivovar v Ilave. V roku 1999 pivovary Martiner a Gemer predal firme Heineken. Vlastní hotel Kaskády v Sielnici pri Banskej Bystrici. Svoje podnikateľské aktivity rozšíril aj o podnikanie v Chorvátsku. Tiež vlastní lodenicu na výrobu lodí. Je ženatý, má štyri deti - Katarínu, Moniku, Karola ml. a Mariána. V roku 2006 naspieval duet „Život je boj“ s Robom Kazíkom na albume To som ja .


Juraj Králik (diplomat)

Context: Tvorba Napísal 13 kníh, medzi inými: Karierny diplomat (2006) Letokruhy diplomacie (2003) Medovňik - ľubovňik abo Každy to kvitočok svuj makortet najdze - Zemlínska rapsódia Trójsky kôň civilizácie Lúčnica-moja láska Na Zemplíne (libreto k opere)


Ján Berky-Mrenica

Context: Hudobná tvorba  Diskografia A kto je beťár, keď nie ja - spieva Paľo Gábor, hrá Ľudová hudba Jána Berkyho-Mrenicu - Opus 9137 0112, LP, 1973 Na Košickej turni - Opus 9117 0304, LP, 1974, hrá Ľudová hudba Jána Berkyho-Mrenicu Záhorácké pjesničky - Opus 9117 0396, LP, 1975, František Zvarík, Margita Skyvová, Štefan Lesay, Eva Blahová, Janko Blaho a Ľudová hudba Jána Berkyho-Mrenicu Keď mi prišla karta - Opus 9117 0515, LP, 1976, P. Gábor, O. Malachovský, R. Szúcs, B. Polónyiová, hrá Ľudová hudba Jána Berkyho-Mrenicu František Zvarík spieva slovenské ľudové piesne - Opus 9117 0574, LP, 1977, Ľudová hudba Jána Berkyho-Mrenicu Čhajóri Románi, (Cigánske piesne a tance, Gipsy Songs And Dances) - Opus 9117 0648, LP, 1978, Ľudová hudba Jána Berkyho-Mrenicu: A1-A3, A5, B1, B3-B7, Na ľudovú nôtu, In a Folk Tune - Opus, LP, 1980 Ej, totu, totu ..., s Paľom Gáborom - Opus 9117 1130, LP, 1981, Ľudová hudba Jána Berkyho-Mrenicu Káli Sľom, Čierna Som, Black I Am, (Cigánske piesne, Gipsy Songs) - Opus 9117 0894, LP, 1981, Ľudová hudba Jána Berkyho-Mrenicu ... mojej milej nôtu - Opus 9117 1429, LP, 1984, s Paľom Gáborom, Ľudová hudba Jána Berkyho-Mrenicu (s Paľom Gáborom spievajú: Angela Vargicová, Božena Plónyiová, Adela Grendárová, Štefan Hudec) Káli rosita - Jana Kocianová, Ján Berky-Mrenica (hrá Ľudová hudba Jána Berkyho-Mrenicu), - Opus, LP, 1988 Povedzte mojej materi - , CD, 1998 Primášov sen - Monitor-EMI 5 24692 2, CD, 1999 Folklorika - Matúš Juhaniak st. - Monitor/EMI, CD - podtitul: - Zo srdca spievam, zo srdca hrám , 2000 Veselo s husličkami po svete - , CD vyšlo spolu s knihou, 2001 ...na dobrú náladu... - EMI EAN 724358 467420, CD, 2003 Huncútske a beťárske piesne / Ej, Totu Totu... - Pavol Gábor, Ľudová hudba J.B. Mrenicu - Opus 91 0178-2 , 2CD, 2015, edícia: Opus 100 – 78.


Nové Zámky

Context: Najtragickejšie bolo tretie bombardovanie 14. marca 1945 (dva týždne pred oslobodením mesta), keď anglo-americké letectvo zhodilo na mesto 700 bômb. Z pôvodných 3 394 domov bolo zničených 2 023. Väčšina historických stavieb mesta bola zničená počas bombardovaní alebo odstránená po oslobodení: radnica, hotel Zlatý lev, bývalá budova sídla hradného kapitána, arcibiskupský palác – bývalé sídlo tureckých pašov a Františka Rákociho II, synagóga z roku 1858, majestátna budova židovskej meštianskej školy na Žerotínovom námestí. Zo zničeného historického námestia zostali iba dva kostoly a bývalý františkánsky kláštor. Pri nálete zahynulo 4 000 ľudí a 6 000 ľudí zostalo bez prístrešia. Devastácia historických častí a obytných zón mesta bombardovaním natrvalo poznačila jeho architektonický ráz. Trosky a ruiny po bombardovaniach boli odstraňované ešte aj v roku 1946. Hoci by sa arcibiskupský palác dal zachrániť, magistrát rozhodol o jeho zbúraní. Takisto v prípade impozantnej neologickej synagógy, kde sa veže zachovali, no loď bola poškodená, dali celý objekt zbúrať.


Nové Zámky

Context: Polohopis Nové Zámky sa nachádzajú v strednej časti Podunajskej nížiny, ktorá je súčasťou Malej dunajskej kotliny. Mestom preteká rieka Nitra, východne tečie rieka Žitava a na severe od mesta preteká potok Chrenovka (maď. Tormás). Mesto bolo pôvodne vybudované na rozsiahlom Novozámockom močiari. Leží v nadmorskej výške . Nové Zámky sú vzdialené od Bratislavy a od Budapešti.


Nové Zámky (okres)

Context: Národnostné zloženie Okres Nové Zámky má slovensko-maďarské osídlenie. Väčšinu (59,63 %) tvorí slovenská národnosť. Slováci tvoria majoritu v obciach na severe okresu. Maďari, ktorí tvoria 33,24 % populácie, obývajú celú južnú časť okresu, niekoľko obcí na západe (ako napríklad Komoča, Zemné, Andovce, Tvrdošovce a Veľký Kýr). Na východe to je jediná obec Pozba.


Gymnázium (Nové Zámky, M. R. Štefánika 16)

Context: Z histórie Začiatkom 19. storočia dochádza k rýchlemu rozmachu Nových Zámkov. Industrializácia a rozvíjajúci sa hospodársky život podnietili aj zintenzívnenie duchovného života, výrazne stúpol záujem o oblasť vzdelávania, čo viedlo v 30. rokoch 19.storočia k úsiliu o založenie gymnázia. Najväčšiu zásluhu na jeho vzniku mal učiteľ József Zibrényi, ktorý zorganizoval verejnú finančnú zbierku na podporu založenia gymnázia. Najdôležitejšie medzníky z histórie školy 2. októbra 1842 – otvorenie 1850 – zavedené odborné vyučovanie do r. 1883 – škola má katolícky ráz 1899 – štúdium ukončili prví maturanti 2. november 1938 – Nové Zámky boli pričlenené k Maďarsku a 8. novembra 1938 dostala škola nový názov: Maďarské kráľovské štátne gymnázium Petra Pázmánya v Nových Zámkoch; slovenské oddelenie zaniklo 16. máj 1945 – zrušenie maďarského gymnázia a vznik Štátneho gymnázia v Nových Zámkoch; Šurianske štátne gymnázium s vyučovacím jazykom slovenským bolo premiestnené do Nových Zámkov 10. september 1945 – začiatok vyučovania po ukončení II.svetovej vojny; popri materinskom jazyku sa vyučovali jazyky: francúzsky, nemecký i latinský 30. október 1945 – svoju činnosť obnovil Samovzdelávací krúžok Antona Bernoláka školské zákony z roku 1948 a 1953 položili základy jednotnej všeobecnovzdelávacej školy po 17. novembri 1989 došlo k znovurozdeleniu maďarského a slovenského oddelenia 90-te roky 20. storočia – vzrástol význam vyučovania cudzích jazykov, humanitné vyučovacie predmety sa dostali do popredia, ustúpili odborné predmety, niektoré boli i zrušené, nastala väčšia variabilita vo výbere vyučovacích predmetov v 3. a 4. ročníku Historické zmeny názvu gymnázia 2. október 1842 – Katolícke gymnázium 19. jún 1925 – Československé štátne reálne gymnázium s maďarskými pobočkami 8. november 1938 – Maďarské kráľovské štátne gymnázium Petra Pázmánya v Nových Zámkoch 16. máj 1945 – Štátne gymnázium v Nových Zámkoch od šk. roku 1961/1962 – Stredná všeobecnovzdelávacia škola 2004 – osamostatnenie maďarského gymnázia 2006 – maďarské gymnázium prijalo názov Gymnázium Petra Pázmánya s vyučovacím jazykom maďarským v Nových Zámkoch (Pázmány Péter Magyar Tanítási Nyelvű Gimnázium Érsekújvár), slovenské gymnázium názov Gymnázium Nové Zámky.


Komárňanský prielom

Context: Pozadie 28. októbra 1918 vznikol samostatný československý štát. Súčasťou novovzniknutého štátu bolo aj územie Slovenska, dovtedajšieho Horného Uhorska, na ktoré si robilo nárok aj Maďarsko. Vzhľadom na to, že sa Maďarsko s týmto stavom nehodlalo zmieriť, museli orgány novovznikajúceho Československa nasadiť svoje vojská. Obsadzovanie Slovenska prebiehalo od 2. novembra 1918 do 20. januára 1919. Jedným z obsadzovaných miest bolo aj Komárno, ležiace na hraniciach s Maďarskom. To bolo bez boja 9. januára 1919 obsadené legionárskym 39. streleckým plukom. Hranica Československa a Maďarska bol pri Komárne vedená umelo v strede toku rieky Dunaj, takže polovica mesta ležala na maďarskej (južnej) strane (dnešný Komárom) a druhá polovica severne od Dunaja (dnešné Komárno). Pôvodne mal posádku v meste tvoriť celý pluk, ale nakoniec to bol len neúplný I. prápor, ktorému velil major Antonín Basl. Spočiatku bol v meste pokoj, ale 20. januára sa začal všeobecný týždenný štrajk prevažujúceho maďarského obyvateľstva. Išlo o prejav nesúhlasu s trvalým obsadením československým vojskom. 3. februára 1919 sa začal ďalší, dokonca štrnásťdňový štrajk. V uliciach sa objavovali protičeské letáky. Situácia sa prudko zhoršovala. Po vzniku Maďarskej republiky rád sa podľa slov majora Basla vyostrila natoľko, že prestrelky, prepady, chytanie agitátorov a šíriteľov falošných kolkov bolo na dennom poriadku. Za niektorými akciami stála vojenská posádka neďalekého maďarského mesta Új Szőny. Od polovice apríla sa začalo v meste hovoriť o pripravovanom maďarskom útoku. Termín útoku bol stanovený na 1. mája 1919 . K útoku sa prihlásilo asi 1 000-2 000 dobrovoľníkov z radov organizovaného robotníctva, doplnených o približne 400 vojakov. Informácie o tom, že Maďari chystajú 1. mája 1919 útok, sa dostali aj k plukovníkovi Egidio Maccalusovi, veliteľovi jednotiek v úseku, ale ten im nevenoval žiadnu pozornosť.


Nové Zámky (okres)

Context: Administratívne členenie V okrese Nové Zámky sa nachádza 59 obcí a 3 mestá - Nové Zámky, Štúrovo a Šurany.


Tlmače

Context: Doprava V meste nie je mestská hromadná doprava. Cez mesto prechádzajú dve významné cestné trasy, a to cesta I/76 a cesta II/564. Ďalej cez mesto prechádza dôležitá železničná trať Nové Zámky – Zvolen. Na miestnej železničnej stanici zastavujú len osobné vlaky a je tiež bez predaja lístkov.


Context: Introduction  Mestská hromadná doprava v Nových Zámkoch je zabezpečovaná autobusovou dopravou, ktorú prevádzkuje spoločnosť ARRIVA Nové Zámky. Služby MHD sú poskytované na 7 autobusových linkách s číslovaním 1, 4, 6 – 10. ARRIVA Nové Zámky prevádzkuje v Nových Zámkoch 5 typov vozidiel.


Obliehanie Nových Zámkov

Context: Introduction  Obliehanie Nových Zámkov môže byť: obliehanie mesta s kuruckou posádkou vernou Gabrielovi Betlenovi cisárskym vojskom pod vedením Karla Bonaventuru Buquoya v máji až júli 1621, pozri obliehanie Nových Zámkov (1621) obliehanie mesta s habsburskou posádkou pod vedením Adama Forgáča osmanským vojskom pod vedením veľkovezíra Ahmeda Köprülüa v auguste až septembri 1663, pozri obliehanie Nových Zámkov (1663) obliehanie mesta s osmanskou posádkou pod vedením Hasana pašu cisárskym vojskom pod vedením Karla Lotrinského v júli až auguste 1685, pozri obliehanie Nových Zámkov (1685) obliehanie mesta s kuruckou posádkou vernou Františkovi II. Rákocimu cisárskym vojskom v septembri 1710, pozri obliehanie Nových Zámkov (1710)


Letisko Nové Zámky

Context: Introduction  Letisko Nové Zámky (ICAO skratka LZNZ) je verejné vnútroštátne letisko s nepravidelnou dopravou nachádzajúce sa v blízkosti mesta Nové Zámky.


Obliehanie Nových Zámkov (1663)

Context: Introduction  Obliehanie Nových Zámkov je významné stretnutie protitureckých vojen, ktoré prebiehalo od 16. augusta do 25. septembra 1663 pri mestskej pevnosti Nové Zámky (Ujvár). Obliehanie skončilo kapituláciou posádky pod vedením grófa Adama Forgáča a víťazstvom vojsk Osmanskej ríše pod vedením veľkovezíra Köprülüzade Fazıla Ahmeda Pašu.


Nové Zámky

Context: V roku 1938 boli Nové Zámky štvrtým najväčším mestom Slovenska po Bratislave, Košiciach a Trnave. Na základe Prvej viedenskej arbitráži, ktorá bola dôsledkom Mníchovskej dohody vynútenej Hitlerom, boli Nové Zámky pripojené k Maďarsku. Nasledoval nútený odchod časti slovenského obyvateľstva. A aj miestni Maďari boli na rozhodujúcich pozíciách v štátnej správe nahradení úradníkmi z „Anya-Országu“. Prichádzajúci maďarskí vojaci zničili pamätník legionárov. Dňa 30. apríla 1939 prišiel do Nových Zámkov zlatý vlak, ktorý priniesol svätú pravicu (pravú ruku svätého Štefana). 15. júla 1939 sa Nové Zámky stali župným mestom. Reformovaný kostol v Nových Zámkoch bol postavený v roku 1942. Opravený bol v roku 1957. Miestne gymnázium dostalo späť svoj pôvodný názov – Gymnázium Petra Pázmánya.


1536

Context: Udalosti  Bratislava sa stala hlavným mestom Uhorska Narodenia 24. február – Klement VIII., pápež († 1605)


Štefan I. (Uhorsko)

Context: Po smrti Súbor:Budapest bazylika sw Stefana 20.jpg|thumb|Štefanova pravá ruka v Bazilike svätého Štefana v Budapešti Idealizovaný portrét Štefana, zobrazeného s korunou a s kráľovskou kopijou, sa zachoval na uhorskom korunovačnom plášti (čo bol pluviál, ktorý pôvodne darovala Gizela). Už skoro po Štefanovej smrti okolo neho zrejme vznikol kult. Na popud Ladislava I. bol Štefan roku 1083 v katolíckej cirkvi vyhlásený za svätého (spolu s jeho synom Imrichom, čanádskym biskupom Gerardom (Gellértom), svätým Svoradom a inými), napriek tomu, že Štefan dal počas svojho života zavraždiť niekoľko ľudí a neštítil sa ani tyranie (nechal napríklad zabiť a rozštvrtiť telo kniežaťa Kopáňa, ale aj oslepiť svojho bratranca Vazula či zbičovať, mučiť alebo vyhostiť ľudí z rôznych príčin). Už koncom 11. storočia sa donácie svätého Štefana považovali za základ zemepanského vlastníctva a od Zlatej Buly Ondreja II. z roku 1222 sa „slobody krajiny“ považujú za slobody „darované“ svätým Štefanom. Pravá Štefanova ruka, nájdená neporušená v hrobe, sa zachovala dodnes a je relikviou. Relikvia jeho hlavy sa ešte v roku 1440 nachádzala v Stoličnom Belehrade, ale dnes je už stratená. V r. 2000 bol kanonizovaný aj Pravoslávnou cirkvou.


Kostol svätého Štefana (Bratislava)

Context: Zaujímavosť Kostol svätého Štefana v Bratislave je jediným kapucínskym kostolom zasväteným tomuto svätcovi v celom bývalom Uhorsku.


1075

Context: Udalosti  Gejza I. založil benediktínsky kláštor v Hronskom Beňadiku a obdaroval ho rozsiahlymi majetkami Prvá písomná zmienka o Tekovskom hrade v obci Starý Tekov Prvá písomná zmienka o Dvoroch nad Žitavou Prvá písomná zmienka o Komárne 1075


František Vešeléni

Context: Erb rodu V modrom štíte aj v klenote drží korunovaný morský vlk v labe tri červené ruže. Prikrývadlá sú strieborno-modré po oboch stranách. Takouto oválnou pečaťou pečatil aj Štefan vo Zvolene (1626). V leme je kruhopis: STEPHANVS. WESSELENI. DE. HADAD. Františkova okrúhla štítová pečať je zhodná (1656), v leme je kruhopis: COMES. FRANCISCUS. VESSELENI. DE. HADAD. PER. IN. MURAN. REG. HUNGARIAE.PALATINUS. Vnútorný kruhopis: IVDEX. CUMAN. Františkova pečať z roku 1657 je obsahovo zhodná. Barón František v roku 1752 v Hadade pečatil obsahovo zhodnou oválnou pečaťou s kruhopisom L. B: FRANCISCVS. VESSELENY. DE. HADAD.


Blažej Maďar

Context: Biografia Blažej Maďar bol synom sedliakov, ktorí sa prisťahovali do Košíc, postupne sa však vďaka vojenským úspechom vypracoval a bol vymenovaný za kapitána Horného Uhorska. Slúžil vo vojsku Jána Huňadiho, patril k najlepším vojvodcom kráľa Mateja Korvína. Vďaka funkcii chorvátsko-slavonského bána získal aj titul barón. Za vernosť kráľovi Matejovi získal rozsiahle majetky. Patrili k nim aj panstvá v Zadunajsku a na Považí. Blažej Maďar bojoval nielen doma v Uhorsku, ale aj na zahraničných výpravách proti Čechom a na Balkáne proti osmanským Turkom. Zaslúžil sa o likvidáciu bratríckeho hnutia a konsolidáciu pomerov v krajine a o eliminovanie osmanskej expanzie. Pod Blažejom Maďarom slúžil talentovaný Pavol Kiniži, ktorého si Blažej veľmi obľúbil a nakoniec aj adoptoval. Za manželku mu dal svoju mladú dcéru Benignu. Keď okolo roku 1490 Blažej Maďar zomrel, stal sa pokračovateľom jeho slávy a dedičom jeho majetkov Pavol Kiniži. Blažej Maďar býva niekedy v literatúre zamenený za Blažeja Podmanického, ktorý však zomrel už v roku 1480.


Obliehanie Nových Zámkov (1663)

Context: Dopad Kláštor františkánov v Nových Zámkoch, ktorý slúžil počas osmanskej okupácie ako kasárne. V meste zostalo 300 hajdúchov, ktorí boli poturčení. Pád Nových Zámkov mal vážne dôsledky, nasledovala ho reťazová strata ďalších pevností a ich zázemí – Nitry, Levíc, Hlohovca, Komjatíc, Novohradu, Drégelyu, Bujaka. Po obsadení bol v oblasti zriadený Novozámocký ejálet ( Eyalet Uyvar ), ktorého sa pevnosť stala sídlom. Po podpísaní mierovej zmluvy 10. augusta 1664 ostali Nové Zámky v držbe Turkov, na oplátku mohli Habsburgovci postaviť pri Hlohovci na brehu Váhu novú pevnosť, Leopoldov. Napriek tomu, že Nové Zámky boli pod tureckou nadvládou iba 22 rokov, Turci spôsobili hromadné škody v okolí. V meste vybudovali štyri mešity. Tri z nich vznikli prestavbou miestnych kostolov. Hlavná mešita, pomenovaná podľa sultána Džámi sultána Mehmeda IV. , bola vybudovaná z kostolu svätého Vojtecha. Veža bola prestavaná na minaret. Obrazy, sochy a ostatné cennosti katolíckeho kostola Turci vyhádzali a zničili. Reformovaný kostol bol konvertovaný na džámi sultánovej manželky, Haseki Sultan hatun , neskôr podľa Çelebiho na skladisko. Kláštor františkánov sa stal kasárňami tureckých vojakov a františkánsky kostol bol konvertovaný na mešitu sultánovej matky, Valide džámi . Neskôr bol skladom potravín a pušného prachu. Štvrtá mešita, o ktorej sa bližšie detaily nevedia, bola vybudovaná v novo založenom predmestí Város pri jednej z mestských brán. V tomto období mal Novozámocký ejálet dvoch miestodržiteľov: pašu Mehmeda Kurda a pašu Mehmeda Küčüka. Sídlom pašu bol arcibiskupský palác. Protestantské lýceum bolo aj naďalej využívané ako škola a čiastočne aj ako knižnica.


1165

Context: Úmrtia  11. apríl Štefan IV., uhorský (proti)kráľ ( asi 1133) 1165


Linecký mier

Context: Obsah Cisár pristúpil na požiadavky, požadoval však, aby nezasahoval do vecí kráľovstva Mier: potvrdil náboženskú slobodu a výsady šľachty a náboženskú slobodu aj pre poddaných Rákoci získal Tokaj a ďalších 7 stolíc na severovýchode kráľovského Uhorska protestantom bolo vrátených 90 kostolov (požadovali navrátenie 400 kostolov) Kategória:Dejiny Slovenska


Bazilika svätého Ondreja (Komárno)

Context: Introduction Kostol Sv. Ondreja a Palatínova ulica. Bazilika svätého Ondreja je kostol, jedna z dominánt mesta Komárno. Nachádza sa na križovatke ulíc Svätoondrejská, Palatínova a Školská, oproti Podunajskému múzeu. Dnešnú barokovú podobu nadobudol medzi rokmi 1768-1771. Prvý kostol na jeho mieste postavil rád jezuitov medzi rokmi 1674-1677. Na veži, ktorá bola zároveň aj strážnou vežou mesta, stála dvojmetrová železná socha svätého Ondreja. Okolo kostola sa nachádzal cintorín. Kostol bol však pre rýchlo sa rozrastajúce mesto primalý, a tak medzi rokmi 1723-1734 postavili vedľa neho nový kostol, ktorý taktiež zasvätili sv. Ondrejovi. Na jeho stavbu využili aj materiál z novozámockej pevnosti. Jedna časť zle postaveného kostola sa však 28. decembra 1738 zrútila. Podľa tradície do popraskanej steny kostola narazil koč, ktorý spôsobil jeho zrútenie. 20. apríla 2018 pápež František kostol povýšil na baziliku (druhú v Trnavskej arcidiecéze).


Nové Zámky (okres)

Context: Národnostné zloženie v minulosti V minulosti mal okres Nové Zámky (vtedajšia súčasť Komárňanskej, Nitrianskej a Ostrihomskej župy) maďarsko-slovenské osídlenie, s nemeckou menšinou. V tej dobe neexistovali (boli spojené s inými obcami alebo nezachovali sa údaje) tri obce: Jatov, Rastislavice a Michal nad Žitavou. Väčšinu tvorili Maďari, ktorí obývali celú južnú časť okresu, a žili v zmiešaných slovensko-maďarských obciach na východe a severe. Slovensko-maďarské osídlenie mali obce: Kolta, Čechy, Dedinka, Veľké Lovce, Bardoňovo, Dolný Ohaj, Hul, Vlkas a Maňa. Na západe bola jediná slovensko-maďarská obec Andovce. Obce so slovenskou väčšinou boli (na východe) Jasová, Semerovo, Branovo; (na severe) Radava, Podhájska, Trávnica, Bánov, Šurany, Palárikovo, Lipová, Komjatice, Černík, Mojzesovo, Úľany nad Žitavou a Kmeťovo. Nemci ako menšina obývali iba zmiešané obce. Gbelce (nemecko-maďarská obec) a Nové Zámky, ktoré mali nemecko-maďarsko-slovenské osídlenie.


Komárno (okres)

Context: Národnostné zloženie v minulosti Okres Komárno (vtedy súčasť Komárňanskej župy) mal v roku 1851 maďarskú väčšinu. Ku okresu patrilo 32 obcí. 9 obcí v tej dobe neexistovalo, volali sa inak, boli spojené s inými obcami alebo neboli zadané údaje. Z 32 obcí tvorili maďari väčšinu v 29 obciach. 1 obec bola slovenská (Dulovce) a dve obce boli zmiešané; slovensko-maďarské obce (Marcelová a Hurbanovo).


Štúrovo

Context: Polohopis Štúrovo sa rozkladá v juhovýchodnej časti Podunajskej pahorkatiny, obklopujú ho rieky Dunaj, Hron a Ipeľ. Severozápadne od mesta sa rozprestiera Podunajská rovina, ale na východe sa nachádza pohorie Kováčovské kopce – Burda a na juhu pohorie Piliš. Administratívne spadá do okresu Nové Zámky. Z hľadiska členenia na regióny NUTS, spadá do NUTS I – Slovensko, NUTS II – Západné Slovensko, NUTS III – Nitriansky kraj, NUTS IV – okres Nové Zámky a je súčasťou Nitrianskeho kraja. Mesto Štúrovo sa nachádza v juhovýchodnej časti okresu Nové Zámky a je jedným z troch miest v tomto okrese. Vzdialenosť okresného mesta – Nové Zámky je . Komárno je od Štúrova vzdialené a krajské mesto Nitra je vzdialené . Mesto je spojené s okolím cestami I. triedy č. 63 a 76 a cestami II. triedy č. 509 a 564. Katastrálne územie mesta Štúrovo susedí len s 2. ďalšími a to: na západe s katastrálnym územím obce Obid a na severe s katastrálnym územím obce Nána. Na juhu a na východe je štátna hranica prechádzajúca riekou Dunaj.


Nové Zámky

Context: Obyvateľstvo Podľa údajov z roku 2011 z 39 646 obyvateľov bolo v Nových Zámkoch 25 618 (67 %) Slovákov a 8 863 (22 %) Maďarov. Slováci sú zastúpení jednak zo slovenských obcí nachádzajúcich sa v severnej časti okresu a tiež repatriantmi Slovákmi z Maďarska po druhej svetovej vojne. Historický, demografický vývoj obyvateľstva Nových Zámkov: Rok Počet obyvateľov Rok Počet obyvateľov 1694 1200 1890 11 299 1713 1525 1900 13 204 1731 2970 1910 16 228 1755 3873 1940 23 306 1779 4671 1945 13 400 1787 5167 1946 18 710 1811 5493 1950 20 031 1821 5957 1961 22 041 1830 6904 1965 23 457 1851 6936 1991 42 923 1857 7622 2001 42 262 1869 9483 2011 39 646 1880 10 584 2015 39 130 Národnostné zloženie: Rok (údaje v percentách) 1700 1720 1890 1910 1930 1938 1991 2001 2011 Maďari 61 46 71 91,43 45 88 31,10 27,50 22,36 Slováci 25 36 8 5,94 42 9,5 66,82 69,70 64,62 Nemci 13 17 4 2 – – – <0,1 <0,1 Rómovia – – 3 – – – – 0,80 0,12 Židia – – 13 8,48 8 – – 0,07 0,07 Nezistená – – – – – – – – 11,71


Nové Zámky

Context: Introduction  Nové Zámky (, , , ) sú mesto na Slovensku, ktoré je centrom novozámockého okresu v Nitrianskom kraji.


FKM Nové Zámky

Context: Externé odkazy  Oficiálna stránka klubu Nové Zámky Kategória:Futbalové kluby založené v 1907 Kategória:Šport v Nových Zámkoch


Nové Zámky

Context: Doprava Nové Zámky sú štvrtý najdôležitejší železničný uzol na Slovensku pre osobnú dopravu (medzinárodné EC a IC vlaky na trase Berlín-Praha-Bratislava-Budapešť-Belehrad, vnútroštátne vlaky na smery Komárno, Nitra, Prievidza a Zvolen). Z Nových Zámkov sa cestou 75 možno dostať do Šale (a odtiaľ cestou E571 aj do Bratislavy), cestou 509 do Štúrova a cestou 64 do Komárna alebo do Nitry. Z Nových Zámkov je priame železničné spojenie do Nitry, Komárna, Bratislavy, Prievidze, Zvolena, Prahy, Berlína, Budapešti a Varšavy. Železničnú stanicu postavili v roku 1966 podľa plánov architekta Fifíka. V prítomnosti ministra dopravy bola slávnostne uvedená do prevádzky dňa 22. mája 1971.


Gemerský Sad

Context: Kultúra a zaujímavosti  Pamiatky Reformovaný kostol v časti Nováčany, jednoduchá jednoloďová stavba s pravouhlým ukončením presbytéria a predstavanou vežou, z roku 1787. Interiér je plochostropý. Nachádza sa tu drevená empora a rokoková kazateľnica. Fasády kostola sú hladké s elipsovo ukončenými oknami. Veža je členená kordónovými rímsami a lizénovými rámami a ukončená ihlancovou helmicou. Súbor:Gemerský Sad1.jpg|Reformovaný kostol Súbor:Gemerský Sad2.jpg


Nové Zámky

Context: Symboly mesta  Mestský erb Erbovým vyobrazením mesta Nové Zámky je v zelenom štíte strieborná, v pôdoryse zobrazená hviezdicovitá protiturecká pevnosť. Tvorcovia erbu niekdajšie opevnenie zobrazili v našej heraldickej tvorbe celkom ojedinelým spôsobom, a to v pôdoryse s typickými šiestimi predsunutými baštami trojuholníkového tvaru. V strede pevnosti je symbolizované kruhové námestie, z ktorého sa rozbieha šesť ulíc smerujúcich do stredov bášt. Erbovou listinou zo 16. februára 1843 Ferdinand V. potvrdil mestu používanie tohto erbu. Do miniatúry spomenutej listiny sa však dostali už aj niektoré úpadkové, neheraldické prvky (prvky klasicizmu: na zelenom poli je červené opevnenie). Mesto obnovilo používanie svojho pôvodného, heraldicky jedinečného erbu spred vyše 300 rokov 11. decembra 1979. Keďže obsah novozámockého erbu pochádza z období protitureckých vojen, zobrazuje protitureckú pevnosť, vloženie tohto motívu do ranogotického štítu (13. – 14. storočie) by bolo anachronizmom. Heraldicky najčistejšie je umiestniť ho do v spodnej časti zaobleného (neskorogotického) štítu, ktorý plní funkciu univerzálneho heraldického štítu, keďže sa používal v období najväčšieho rozkvetu heraldiky. Pečať Mestskú pečať tvorí erb s kruhopisom: Mesto Nové Zámky. Pečatidlo pečate uschováva primátor. Mestská vlajka Vlajka mesta je zložená z dvoch vodorovných pruhov, zeleného a strieborného priečne delená v pomere 1 : 1 (opačne položené farby má vlajka Nového Mesta nad Váhom). Horná polovica je strieborná (možno nahradiť bielou), dolná polovica je zelená. Podobne ako ostatné vlajky miest na Slovensku, aj ona je ukončená tzv. lastovičím chvostom (rozmery sú 2 : 3). Vlajka mesta je zložená zo zeleného a bieleho pruhu, ukončená tzv. lastovičím chvostom. Erbovou listinou zo dňa 16. februára 1843 Ferdinand V. potvrdil mestu používanie erbu. Žiaľ, históriu mesta potvrdzuje len málo pamiatok, pretože väčšina bola zničená už v bojoch a zvyšok počas trojnásobného bombardovania v r. 19441945. Cenné dokumenty o osídlení a vývoji mesta poskytujú expozície vlastivedného múzea.


Kostol svätých Cyrila a Metoda (Mlynárce)

Context: História V roku 1940 sa farárom v Nitre – Dolné mesto stal Mons. Michal Boleček, ktorý sa v roku 1943 v Molnoši rozhodol postaviť nový priestranný chrám. V júni 1944 plány nového kostola vyprojektoval nitriansky staviteľ arch. Otto Kapalla. V tom istom roku nitriansky arcibiskup Mons. Karol Kmeťko posvätil základný kameň nového domu Božieho, ktorý mal byť zasvätený sv. Cyrilovi a Metodovi. Druhá svetová vojna však výstavbu oddialila. Až začiatkom marca 1946 sa začalo intenzívne pracovať na stavbe. V októbri 1946 bol kostol pod strechou. Dňa 10. novembra kostol benediktoval Mons. Michal Boleček, aby sa v kostole mohli slúžiť sväté omše. V roku 1947 sa dokončili stavebné práce a nový Cyrilometodský chrám vybavili primeraným vnútorným zariadením. 5. júla 1947 nitriansky biskup Mons. Eduard Nécsey konsekroval hlavný oltár i kostol sv. Cyrila a Metoda.


Nová Baňa

Context: Polohopis Mesto leží v údolí Hrona a Novobanského potoka, na východnom okraji Pohronského Inovca. Okrajom mesta vedú významné komunikácie nadregionálneho významu – rýchlostná cesta R1, cesta I/65 a železničná trať Nové Zámky – Zvolen. Vodné toky Juhovýchodným okrajom mesta Nová Baňa preteká Hron, do ktorého ústi Kyzový (Novobanský) potok, pretekajúci intravilánom mesta. Do neho sa ďalej v centre mesta vlieva Starohutský potok. Vodné plochy Asi severovýchodne od Námestia Slobody sa nachádza unikátna vodná nádrž Tajch.


Bíňa

Context: Obyvateľstvo  Etnické zloženie obyvateľstva (podľa údajov z roku 2011) Maďari - 81,17 % Slováci - 13,12 % Rómovia - 0,48 % Nemci - 0,07 % Náboženské zloženie obyvateľstva (podľa údajov z roku 2001) rímski katolíci - 95,13 % bez vyznania - 2,43 % protestanti (hl. reformovaní) - 0,83 % Kultúra a zaujímavosti Pamiatky Rímskokatolícky kostol Nanebovzatia Panny Márie, jednoloďová románska stavba s trojicou apsíd a dvoma predstavanými vežami, z obdobia okolo roku 1200. Ide o jednu z najvýznamnejších románskych stavieb na Slovensku. Kostol tvoril súčasť dnes už zaniknutého premonštrátskeho kláštora, ktorý založil komes Omodej z rodu Hunt-Poznanovcov. Na jeho stavbe sa podieľali stavitelia arcibiskupskej katedrály v blízkom Ostrihome. Kostol postavený z opracovaných kamenných kvádrov je tvorený loďou, štvorcovým presbytériom s polygonálnou apsidou, ku ktorému sú pripojené dve bočné svätyne s apsidami. Priľahlý kláštor zanikol v 16.-17. storočí, keď bolo toto územie ovládané Turkami. Kostol bol obnovený v duchu baroka v rokoch 1722-1732 keď bola zaklenutá loď. V roku 1861 bol kostol pomerne necitlivo neorománsky prestavaný Jozefom Hildom z Pešti, v rokoch 1896-1898 prešiel pamiatkovou obnovou vedenou G. Cziglerom. Kostol bol výrazne poškodený v roku 1945 výbuchom, ktorý zničil predsieň a severnú vežu, poškodil aj južnú vežu a zastrešenie lode. Ďalšia pamiatková obnova kostola pod vedením Alfréda Piffla nasledovala v rokoch 1951-1955. V interiéri sa dochovala bohatá románska kamenárska výzdoba. Do kostola sa vstupuje predsieňou s románskym ústupkovým portálom. V lodi sa nachádza súbor klenbových prípor so sochársky stvárnenými hlavicami s rastlinnými a figurálnymi motívmi, napr. lovecká scéna zobrazujúca postavu držiacu v jednej ruke leva a v druhej dýku. Fasády kostola sú členené segmentovo ukončenými oknami s ostaniami, predsieň má neorománske združené okná. Apsidy sú členené slepými arkádami a oblúčkovým vlysom. Veže majú lizénové rámy, oblúčkové vlysy a neorománske bifóriá, ukončené sú ihlancovými helmicami. Súbor:Bíňa-Kostol nanebovzatia Panny Márie4.jpg|Kostol Nanebovzatia Panny Márie Súbor:BinaFotoThalerTamas.JPG Súbor:Bény templombelső.jpg|Interiér kostola Súbor:Bény bélletes kapu 03.jpg|Sochárske detaily Súbor:Bény vadászjelenetes oszlopfő 02.jpg|Lovecká scéna Rotunda Dvanástich apoštolov, románska stavba na pôdoryse kruhu s vnútornou apsidou, z obdobia okolo roku 1200. Rotunda bola súčasťou priľahlého komplexu premonštrátskeho kláštora, podľa jednej z hypotéz mohla slúžiť ako baptistérium, teda miesto krstu dospelých jedincov. V 13. a 14. storočí bol jej interiér doplnený o nástenné maľby. Poškodená bola v roku 1683 a chátrala asi sedemdesiat rokov než bola v roku 1755 upravená v duchu baroka. Tehlová stavba rotundy bola poškodená počas druhej svetovej vojny, jej obnova bola ukončená v roku 1961. V interiéri sa nachádza plytká apsida oddelená od lode víťazným oblúkom. Loď je lemovaná dvanástimi sedíliami s konchami. Výmaľba interiéru pochádza dvoch období, maľby apoštolov sú z doby okolo roku 1220, postavy svätcov z doby okolo roku 1320-1350. Do rotundy sa vstupuje románskym portálom s tympanónom. Fasády sú členené románskymi štrbinovými oknami, strecha v tvare kupole je pokrytá šindľom. Súbor:Bény rotunda 1.JPG|Rotunda Dvanástich apoštolov Súbor:Bény rotunda 3.JPG Súbor:Bíňa (1).JPG|Rotunda pred obnovou Súbor:Bény rotunda 2.JPG


Chotín

Context: Dejiny Okolie obce je známe archeologické nálezisko viacerých kultúr od staršej bronzovej doby až po stredovek. Archeologický výskum popolnicového pohrebiska ľudu severopanónskej kultúry sa tu konal už od roku 1905 (Gyula Alapy). Následné výskumy potvrdili rozsiahle pohrebisko chotínskej kultúry v polohe Sasüllö a Simítós, trácke pohrebisko zo staršej doby železnej bolo nájdené v lokalite Disznólegelö a o niečo mladšie keltské hroby boli identifikované v polohe Sunnyogó a významné pohrebisko tohto etnika so súborom 47. hrobov bolo objavené na polohe Felsö - Kenderföld. Tunajšie hroby poskytli vzácne nálezy zbraní, šperkov, predmetov osobnej potreby a pod. Osada z rímskej doby bola lokalizovaná v časti Delihegy, Alsó - Kenderföld a Sunnyogó. Jedinečnými sú nálezy dvoch náhrobných kameňov s nápismi a úlomkov tehál, potvrdzujúcich existenciu rímskej stavby v blízkosti obce. V stredoveku sa tunajšia lokalita spomína v listine z roku 1258, kedy sa ako majiteľ územia spomína kanonik Sixtus. Po roku 1305 je obec majetkom ostrihomského arcibiskupstva. Nájazdy osmanských vojsk postihli aj južnú časť Slovenska a zdecimovali populáciu v obci na minimum; v roku 1552 zostali v Hethyne , ktorý patril do sandžaku Ostrihom, obývané iba štyri domy. O 20 rokov bolo obývaných už 28 domov, no nadvláda Osmanov pretrvávala až do oslobodenia pevnosti Nové Zámky v roku 1685. Po dosídlení oblasti obyvateľmi z Nitrianskej a Tekovskej župy nastala postupná obnova obce, ktorú však brzdili povstania a s ňou súvisiaci pohyb vojakov, ako aj vznikajúce epidémie. V roku 1720 tu po morovej epidémii zostalo 14 domácností, no pri sčítaní obyvateľstva v rokoch 1784 - 1787 tu bolo už 93 domov a 919 obyvateľov. Veľkou pohromou pre vtedajšie obydlia so slamenými strechami boli požiare a dva zničujúce zachvátili obec v rokoch 1856 a 1882. Miestni sa zaoberali poľnohospodárstvom (vrátane vinárstva), remeslami, domácou výrobou a podomovým predajom. Veľkým prínosom bolo 5. mája 1910 sprevádzkovanie železničnej trate Nové Zámky – Komárom so zastávkou, čím sa zjednodušila doprava ľudí i tovaru. V I. svetovej vojne padlo 45 tunajších obyvateľov. Po roku 1918 sa „Hetín“ s väčšinovým maďarským obyvateľstvom stala súčasťou ČSR, po Viedenskej arbitráži bola pričlenená k Maďarsku. Hospodársky rozvoj opäť zastavila vojna, v ktorej padlo 49 obyvateľov. Druhá svetová vojna tu skončila oslobodením 28. marca 1945, nasledoval však násilný odsun maďarského obyvateľstva, počas ktorého bolo vysťahovaných 48 rodín. JRD bolo založené v roku 1950, o niečo neskôr aj Agrochemický podnik. Pribudol obecný vodovod, dom smútku, kultúrny dom, chodníky a spevnené cesty. Bola otvorená reštaurácia Gólyacsárda, v roku 1973 dokončená budova základnej školy a obchodného domu Jednota, rok nato sa začala plynofikácia a v roku 1981 sa rozbehla výstavba materskej školy. Po zmene režimu bol vybudovaný nový obecný úrad a budova bývalého notariátu bola prestavaná na Galériu Lilla. Z krčmy vznikla likérka, bolo postavených niekoľko pamätníkov a zaniklo JRD. V lokalite Belsölándorpuszta sa zachovala parná čerpacia stanica s technickým zariadením. Kultúra a zaujímavosti Pamiatky Reformovaný kostol, jednoloďová tolerančná stavba s pravouhlým záverom a predstavanou vežou, z roku 1792. V roku 1856 kostol vyhorel, následne v rokoch 1857-1862 prešiel obnovou, bola pristavaná neobaroková veža. Interiér kostola je plochostropý, podvežie je zaklenuté valenou klenbou s lunetami. V interiéri sa nachádza trojramenná drevená protestantská empora nesená liatinovými stĺpmi. Kazateľnica z roku 1857 je dekorovaná ľudovými motívmi. Stôl Pána z roku 1897 je darom Andrása Zajosa, miestneho presbytera. Krstiteľnica z červeného mramoru je z konca 19. storočia. Fasády kostola sú hladké s rovno zakončenými oknami so šambránami. Veža je členená lizénami a ukončená korunnou rímsou s terčíkom s hodinami a barokovou helmicou. Portál má ostenie z červeného mramoru s klenákom a vročením stavby kostola. Súbor:Hetény048.JPG|Reformovaný kostol Súbor:Hetény050.JPG Súbor:Hetény074.JPG Súbor:Hetény05.JPG|Detail portálu kostola Pamätníky Socha grófa Štefana Sečéniho v obecnom parku od sochára Jánosa Nagya z roku 2000 Pomník obetiam I. a II. svetovej vojny na cintoríne Pamätník Lajosa Tarczyho pri obecnom úrade Pamätná tabuľa na pamiatku 50. výročia výmeny obyvateľstva z roku 1997 na stene OcÚ Pamätná tabuľa k 50. výročiu založenia MO Csemadok je na budove materskej školy


Nové Zámky

Context: Nie nevýznamnú skupinu Rómov tvorili hudobníci. V roku 1854 žilo v Nových Zámkoch 43 rómskych rodín s 218 príslušníkmi, z ktorých bolo 22 muzikantov. Koncom 19. storočia vo Viedni či v Budapešti, Londýne, Berlíne a Drážďanoch pôsobil pôvodom novozámocký rómsky primáš Ľudovít Kolompár-Komlósi. Od polovice 19. storočia sa stalo zaujímavosťou železničnej stanice v Nových Zámkoch vyprevádzanie a vítanie vlakov rómskou kapelou, ktorá najčastejšie hrávala Rákociho pochod. Tento zvyk sa zachoval až do konca prvej svetovej vojny. Zakázaný bol iba počas Bachovho absolutizmu. Rómsku hudbu na stanici potom po prvej svetovej vojne zakázali prichádzajúci českí úradníci. Táto tradícia bola ešte raz obnovená medzi rokmi 1938 – 1944, no po skončení 2. svetovej vojny úplne zanikla.


Dobrohošť (okres Dunajská Streda)

Context: Obyvateľstvo  Národnostné zloženie Podľa štatistiky vykonanej v roku 2001 sa k maďarskej národnosti prihlásilo 91,37% a k slovenskej 8,63% občanov.


Nitriansky kraj

Context: Obyvateľstvo a demografia Po národnostnej stránke v kraji prevláda slovenské obyvateľstvo, s počtom 468 978 (69,55 %), podľa údajov Štatistického úradu Slovenskej republiky z roku 2019. Významnou menšinou, ktorá tvorí väčšinu v okrese Komárno, je maďarská menšina, s počtom 161 995 (24,02 %) obyvateľov. Medzi ďalšie prítomné menšiny patria: Česi ( 3 979 ; 0,59 %), Rómovia ( 3 936 ; 0.58%) a Rumuni ( 1 081 ; 0,16 %). 34 337 obyvateľov (5,09 %) má inú alebo nezistenú národnosť. Národnostné zloženie v roku 2019 okres početobyvateľov(2021) národnosťslovenská podiel –národnosťslovenská národnosťmaďarská podiel –národnosťmaďarská Komárno 100 440 29 009 28,51 % 65 279 64,31 % Levice 109 897 77 812 70,40 % 25 764 23,31 % Nitra 164 465 142 555 88,17 % 8 472 5,24 % Nové Zámky 137 340 82 631 59,63 % 46 068 33,24 % Šaľa 51 150 31 859 61,78 % 15 611 30,27 % Topoľčany 70 510 66 506 95,08 % 376 0,54 % Zlaté Moravce 40 965 38 606 95,30 % 425 1,05 % Spolu 674 767 468 978 69,55 % 161 995 24,02 %


Novohrad (obec)

Context: Národnostné zloženie V roku 2001 sa v obci Nógrád prihlásilo 98% obyvateľov k maďarskej, 1% k slovenskej a 1% k rómskej národnosti.


Bajč

Context: Polohopis Obec leží 22 kilometrov severovýchodne od Komárna a 8 kilometrov južne od Nových Zámkov.


Nové Zámky

Context: Dňa 9. októbra 1683 sa uskutočnila druhá bitka pri Štúrove, ktorej výsledkom bola porážka Turkov a obsadenie mesta. Obsadením Štúrova bolo dosiahnuté prerušenie spojovacej línie medzi územím pod tureckou nadvládou a Novými Zámkami. Pevnosť, najsevernejší bod moci Osmanskej ríše, sa ocitla v izolácii. Po štvordnovom obliehaní dňa 28. októbra kapitulovala turecká posádka v Ostrihome. Za 150 rokov sa ešte nestalo, aby táto kľúčová pevnosť padla tak rýchlo. Veľkovezír Kara Mohamed dal veliteľa pevnosti pašu Ibrahima obesiť na bráne trhoviska v Budíne.


Bitka pri Leviciach

Context: Dôsledky Víťazstvo bolo strategicky dôležité, keďže umožňovalo cisárskemu vojsku postúpiť k Dunaju a zničiť turecký pontónový most v Štúrove (Parkan), čo by izolovalo horné Uhorsko od ďalších tureckých nájazdov. K ničomu však nedošlo, keďže po ďalšom významnom víťazstve cisárskych vojsk v Bitke pri Svätom Gottharde 1. augusta 1664 cisár Leopold I. podpísal s Osmanskou ríšou 10. augusta 1664 nevýhodný Vašvársky mier. Tým sa ukončila Rakúsko-turecká vojna, no pobúrilo to uhorskú a chorvátsku šľachtu, keďže musela opustiť časť svojich vydobytých území v prospech Osmanov napriek tomu, že uhorská strana bola vo výhode.


Štúrovo

Context: Fyzická geografia  Reliéf V okolí mesta sa začína ohyb Dunaja. Prielomový úsek doliny Dunaja medzi slovenským pohorím Kováčovské kopce (Burda) a Pilišskými vrchmi sa nazýva Vyšehradská brána. Dunaj tu využíva zníženinu v zemskej kôre, ktorá vznikla na zlomovej línii. Vyhĺbený dolinový meander dokazuje tektonický zdvih okolitých pohorí. Najnižší bod mesta sa nachádza vo výške a je pri brehu Dunaja a najvyšší bod mesta sa nachádza vo výške na vrchole Božieho kopca pri Továrenskej ulici. Geomorfologický vývoj a pôdy Oblasť mesta bola na prelome treťohôr a štvrtohôr zaliata najprv tortónskym a potom sarmatským vnútrozemným morom. Tieto moria vplyvom zemskej horotvornej činnosti zanikli. Zostali po nich len slané lagúny v pôdnych priehlbinách, ktoré sa tiež postupne vyparili. O existencii týchto morí svedčia ešte aj dnes slané pôdy a slaniská, ktoré sa tiahnu severným smerom od mesta. Pôdne zloženie predstavuje oblasť neogénnej alpsko-karpatskej priehlbiny a eolitický reliéf sprašov, sprašových hornín a naviatych pieskov. Mesto sa rozkladá na poslednom cípe ľavobrežnej Podunajskej nížiny, na rozhraní zlomov Hronskej a Ipeľskej sprašovej tabule. Sprašové sedimenty majú na niektorých miestach hrúbku až 20 metrov. Klimatické podmienky Štúrovo patrí do teplej klimatickej oblasti s vysokým počtom letných dní, ktorých je za rok približne 70 a tiež je tu dlhý slnečný svit – až okolo 2 000 hodín ročne. Mesto sa radí na 1. miesto v rámci Slovenska v najvyššej priemernej ročnej teplote, ktorá v Štúrove dosahuje ročný priemer 10,4 °C. Priemerné ročné zrážky dosahujú , čo predstavuje v rámci Slovenska suchú oblasť. Priemerná ročná vlhkosť je 74%. Veternosť v meste a na okolí je mierna, pretože tak ako Čerhátske pahorky a Kováčovské kopce na ľavom brehu rieky Dunaj, ako aj Pilišské a Vertéšske vrchy na pravom brehu Dunaja ju zmierňujú. Vodstvo Mesto patrí do úmoria Čierneho mora a nachádza sa v povodí Dunaja, ktorý ním preteká, rovnako ako rieky Hron a Ipeľ, tečúce blízko mesta. V okolí sú umelé vodné nádrže, ktoré priaznivo vplývajú na mikroklímu okolia. Štúrovo leží na rieky Dunaj. V roku 1949 bol pri Dunaji zrealizovaný vrt v hĺbke 140 metrov, ktorý objavil prameň termálnej vody s teplotou 30 °C. Následne sa začalo s budovaním termálneho kúpaliska (dnešného TK II, alebo „starého kúpaliska“) Následne bol v roku 1973 objavený ďalší zdroj termálnej vody v hĺbke 130 metrov s teplotou 39,7 °C a výdatnosťou 70 l/s, ktorý sa stal zdrojom dnešného termálneho kúpaliska Vadaš. Rastlinstvo a živočíšstvo Štúrovo a jeho okolie patrí do pásma dubových lesov. Kvôli potrebe pôdy na poľnohospodárske účely bolo územie takmer celé odlesnené. Pôvodné lesy ostali len v chránených územiach v okolí mesta. Rastlinstvo sa do tejto oblasti rozšírilo hlavne z oblasti Panónskej nížiny, dolného Podunajska a z oblasti Čierneho mora. Rastliny rastúce v tejto oblasti sa vyznačujú hlavne dlhými koreňmi s vysokou sacou schopnosťou a redukovanými prieduchmi z dôvodu zníženého prísunu vlahy. V minulosti sa v inudačných (záplavových) oblastiach vyskytovali lužné lesy zložené z rýchlorastúcich mäkkých drevín ako napríklad z vŕb (Salix) a topoľov (Populus). V okolí mesta prevažuje živočíšstvo lúk a polí. Pôvodne tieto druhy obývali stepi a k nám sa dostali až po premene lesa na poľnohospodársku pôdu. Typické prispôsobenie sa zvierat farbou k prostrediu je viditeľné napr. u zajaca poľného (Lepus europeaus) alebo jarabice poľnej (Perdix perdix). Ale nenachádza sa tu veľká druhová pestrosť fauny. Ochrana prírody Významným územím z hľadiska ochrany prírody je pohorie Burda (staršie aj Kováčovské kopce ). Nachádzajú sa tu dve národné prírodné rezervácie. Na juhu sa nachádza NPR Burdov (alebo Kováčovské kopce – juh ), ktorá bola vyhlásená v roku 1966 s výmerou chráneného územia . Je to sopečné pohorie s najvyšším bodom Útesy z andezitov sú porastené listnatými lesmi s najbohatšou teplomilnou biocenézou na Slovensku. Pre niektoré teplomilné druhy predstavuje tunajšia NPR jediné nálezisko na Slovensku a najsevernejší výskyt v celej Európe Ďalším chráneným územím je NPR Leliansky les (alebo Kováčovské kopce – sever ), ktorá sa nachádza na severe. Bola vyhlásená v roku 1966 s výmerou chráneného územia . Je to lokalita s bukovo-dubovými lesmi v najnižších polohách Slovenska. Taktiež významnou národnou prírodnou rezerváciou je NPR Kamenínské slanisko s rokom vyhlásenia 1983 a rozlohou . Nachádza sa tu slanomilné rastlinstvo (limonka gmelinová, skorocel morský, kosatec pochybný). Medzi ďalšie chránené územia v okolí patria: Prírodná pamiatka Kamenický sprašový profil a Prírodná rezervácia Vŕšok.


Bitka pri Moháči (1526)

Context: Bitka Bitka pri Moháči nakreslená osmanskou miniatúrou. 29. augusta 1526 sa uhorská armáda stretla s osmanským vojskom pri meste Moháč. Keďže hlavný veliteľ uhorskej armády, arcibiskup Pavol Tomori vedel, že jeho armáda má vynikajúcu ťažkú jazdu (zúčastnení boli aj francúzski a iní rytieri), ale iba mizerné ostatné oddiely, stavil všetko na to, že svojím čelným útokom porazí prichádzajúce osmanské vojská. Ich nápor dvakrát zastavili heroickou obranou oddiely osmanských janičiarov. Tretí útok už nevydržali a uhorská jazda prenikla do tureckého tábora, kde musela zastaviť. To však už na ňu obchvatom zaútočila turecká ľahká jazda. Pre uhorských ťažkoodencov to bola veľmi nevýhodná situácia, keďže boli napadnutí odzadu v priestore, kde neboli schopní manévrovať. Pechota, ktorú tvorili naverbovaní študenti, tovariši a mestská chudoba, bola zatiaľ takmer kompletne rozdrvená po tom, čo vošla do krížovej paľby osmanského delostrelectva a janičiarov, ktorých rady utvorili obrovskú polmesiacovitú formáciu. Šľachtická jazda „takticky“ ustupovala a pred vyvraždením pechoty ušla. Zaujímavé je, že Turci po víťaznej bitke celú noc čakali na príchod „hlavnej“ uhorskej armády (ktorú v skutočnosti práve porazili) a sultán si ešte dlho po bitke nebol istý, či naozaj zvíťazil, lebo nevedel pochopiť, že proti nemu postavili takú malú armádu. Keď kráľ Ľudovít II. videl, že je boj stratený, utiekol z bojiska. Vo všeobecnom chaose pri kráľovi ostali len dvaja dvorania. Pri prechode cez potok Csele pri Moháči kráľ spadol z koňa a utopil sa. Jeho osobou vymrela uhorsko-česká vetva jagelovskej dynastie. Okrem kráľa v boji alebo pri úteku zomrela veľká časť vysokej šľachty a cirkevných hodnostárov.


Bitka pri Világoši

Context: Introduction Uhorská kapitulácia pri Világoši Bitka pri Világoši bola záverečná bitka uhorskej revolúcie z rokov 1848 a 1849. Posledné zvyšky revolučnej uhorskej armády vedenej Arturom Görgeim kapitulovali dňa 13. augusta 1849 pri rumunskej obci Șiria (známejšej pod vtedajším maďarským názvom Világos) pred pruským generálom v ruských službách Theodorom von Rüdigerom. Ruskému zboru velil generál Ivan Fiodorovič Paskevič. Celá revolúcia bola, napriek protestom zo zahraničia, krvavo potlačená. Vzdalo sa tu 23 tisíc vojakov, 11 generálov a 1400 dôstojníkov. Rusi získali 129 diel, 29 práporov a 31 štandárt.


Bitka pri Leviciach

Context: Udalosti predchádzajúce bitke Na jar roku 1664 bola habsburská cisárska armáda rozdelená do troch vojsk. Na juhu ríše pôsobilo 17 000 uhorsko-chorvátskych vojakov pod velením Mikuláša Zrínskeho. V centrálnej časti v oblasti Viedne operovalo hlavné vojsko, 28 500 mužov pod velením Raimonda Montecuccoliho, ktorého hlavným cieľom bolo zastaviť predpokladaný priamy útok 100-tisícovej osmanskej armády pod velením Veľkovezíra Fazıla Ahmeda Köprülüa na hlavné mesto Viedeň. Tretie vojsko pôsobilo na severe Uhorska, v dnešnom Slovensku – 8 500 mužov pod generálom Louisom Raduit de Souches. Generál de Souches zahájil ofenzívu na jar roku 1664 na prinavrátenie okupovaných oblastí – po dobytí Nových Zámkov padli do tureckých rúk na jeseň roku 1663 postupne Novohrad, Nitra, Levice, Hlohovec aj ďalšie priľahlé obce. Pod Levický hrad prišla pod vedením veľkovezíra Ahmeda Köprülüa mohutná armáda 1. novembra 1663. Nasledujúci deň, po dohode s vtedajším kapitánom hradu Gašparom Bartakovitsom, sa Turci zmocnili hradu a posádka získala právo slobodného odchodu. De Souchesovo vojsko v jarnej ofenzíve najprv dobylo 3. mája 1664 späť Nitru. Následne de Souches porazil 16. mája 1664 osmanské vojsko pod velením Mehmeta Küçüka v Bitke pri Žarnovici. Toto víťazstvo umožnilo habsburskej armáde stočiť sa na juh k Leviciam. Mesto aj hrad získal de Souches opäť do cisárskych rúk 12. júna 1664. Po zabezpečení hradnej posádky sa vrátil so svojím vojskom do Nitry. Turci sa však nechceli vzdať pevnosti a vyslali na opätovné dobytie Levíc 15 až 20-tisícové vojsko. Osmanské posily predstavovala armáda pod Alím Pašom, ktorá vyrazila z Budína, aby zastavila postup cisárskych vojsk. V blízkosti Levíc sa jej vedenia sa ujal vtedajší budínsky paša Sarı Hüseyin Paša, ktorý obľahol hrad aj mesto. Posádka hradu ale tentoraz nekapitulovala a začala obliehateľom vzdorovať. Bitka pri Leviciach, severovýchodný pohľad. V popredí vpravo Koháriho krídlo, v strede vpravo de Souchesove sily.


Bitka pri rieke Slaná

Context: Introduction  Bitka pri rieke Slaná () alebo bitka o Muhi bolo ozbrojené stretnutie medzi vojskami uhorského kráľa Bela IV. a mongolským vojskom vedeným Chánom Batu, ktoré prebehlo 11. apríla 1241 pri maďarskej obci Muhi, blízko prechodov cez rieku Slaná. V súčasnosti je na mieste, ktoré je 16 km južne od Miškovca pamätník. Bitka mala za následok zdrvujúcu porážku uhorských vojsk. Kráľ Belo aj knieža Koloman sa zachránili útekom, arcibiskup Ugrín sa utopil v močiari. Bitka bola začiatkom mongolského vpádu do Uhorska, po ktorom nasledovalo vyše roka trvajúce plienenie mongolských vojsk v krajine.


Bitka pri Moháči (1526)

Context: Následky Súbor:Tomori pál.jpg|náhľad|Generál Pavol Tomori, kapitán armády, v jeho zlatom renesančnom brnení (1526). Víťazstvo nedalo Osmanom takú istotu, akú chceli. Budín zostal nedotknutý; iba francúzski a benátski veľvyslanci čakali na sultána, aby mu zablahoželali k jeho veľkému víťazstvu. Hoci vstúpili do nestráženého evakuovaného Budína a vyplienili hrad a okolie, čoskoro potom ustúpili. Až po roku 1541 Osmani konečne dobyli a obsadili Budín po obliehaní Budína v roku 1541. Bitka pri Moháči však znamenala koniec Uhorského kráľovstva ako jednotného celku. V období politického chaosu si rozdelená uhorská šľachta zvolila súčasne dvoch kráľov: Jána Zápoľského v roku 1526 a Ferdinanda I. z Rakúska v roku 1527. Osmanská okupácia súperila s habsburským arcivojvodom Rakúska, Ferdinandom I., švagrom mŕtveho Ľudovíta a jeho zmluvným nástupcom a naopak skorej podporovala Zápoľského zo Sedmohradska. Čechy ovládali Habsburgovci (za českého kráľa bol Ferdinand I. zvolený 23. októbra 1526), ktorý tiež ovládali severnú a západnú časť Uhorska a zvyšky Chorvátskeho kráľovstva, zatiaľ čo Osmani vládli strednému Uhorsku a držali suverenitu nad polo nezávislým Sedmohradskom. Rakúska vetva habsburských panovníkov potrebovala na osmanské vojny hospodársku moc Uhorska. Počas osmanských vojen sa územie bývalého Uhorského kráľovstva zmenšilo približne o 70%. Napriek týmto teritoriálnym a demografickým stratám zostalo menšie, silne vojnou zničené Kráľovské Uhorsko ešte na konci 16. storočia ekonomicky dôležitejšie ako Rakúsko alebo České kráľovstvo. Z Ferdinandových území bolo oslabené Uhorské kráľovstvo v tom čase jeho najväčším zdrojom príjmu. Významné úrady a štátne orgány boli prenesené na územie dnešného Slovenska. Sulejman pri Pešti v auguste roku 1541 porazil Ferdinandových žoldnierov a obsadil Budín. Po zásahu Turkov sa Uhorsko rozpadlo na tri časti. Južné a stredné územie kedysi mocného kráľovstva na stopäťdesiat rokov okupovali Turci. Križiacke armády obkľúčili Budín niekoľkokrát počas 16. storočia. Samotný sultán Süleyman zomrel v Uhorsku v bitke pri Szigetváre v roku 1566 prirodzenou smrťou. Uskutočnili sa ešte dve neúspešné osmanské obliehania Jágera, ktorý padol až v roku 1596, sedemdesiat rokov po osmanskom víťazstve v Moháči. Turci nedokázali dobyť severnú a západnú časť Uhorska, ktoré patrili habsburským panovníkom.


Veľká turecká vojna

Context: Habsburské víťazstvo v Uhorsku V októbri 1685 bol dobytý Ostrihom. Pevnosť sa vzdala po chabom odpore. Za pád Ostrihomu bol popravený turecký veliteľ pevnosti Ibrahim Paša. Ďalšie oporné body tureckej moci v Uhorsku boli obsadené v rýchlom slede. Cisárske jednotky postupne dobyli Budín, Pécs a Jáger. V roku 1687 dokonca boli turecké jednotky porazené pri Moháči. V roku 1668 bol obsadený stoličný Belehrad a Turci boli donútení opustiť Slavónsko. V roku 1687 bol sultán Mehmed IV. zosadený janičiarmi, ale ani jeho nástupca Sulejman II. však spočiatku vo vojne nebol príliš úspešný. V roku 1688 padol do rúk Habsburgovcov Belehrad a v roku 1689 aj Skopje. Koncom toho istého roka však veľkovezír Mustafa Köpröli zhromaždil silnú armádu a v roku 1690 zahájil úspešnú protiofenzívu. V októbri 1690 Turci dobyli Belehrad naspäť a v nasledujúcich rokoch sa so striedavými úspechmi. Definitívnu porážku utrpeli Turci v bitke pri Zente, kde princ Eugen Savojský 11. septembra 1697 úplne rozdrvil tureckú armádu. Sultánovi nezostávalo nič iné len uzavrieť mier. Rokovania a uzavretie mierovej zmluvy známej pod názvom Karlovský mier, sa konali v dnešnom srbskom meste Sriemske Karlovce (, , ). Mier bol uzavretý 26. januára 1699. Potvrdil oslobodenie takmer celého Uhorska od tureckej nadvlády. Habsburgovci na jeho základe získali Sedmohradsko a takmer celé Uhorsko (s výnimkou Banátu).


Bitka pri Moháči (1526)

Context: Prípravy Uhorsko bolo dlho proti osmanskej expanzii v juhovýchodnej Európe, avšak v roku 1521 Turci postupovali po Dunaji a obsadili Belehrad, najsilnejšiu uhorskú pevnosť na Dunaji a Šabac. Týmto sa väčšina južného Uhorska stala neudržateľnou. Strata Belehradu spôsobila v Uhorsku veľké znepokojenie. Obrovská kráľovská armáda o sile 60 000 mužov - ktorú viedol kráľ, ale bola naverbovaná príliš neskoro a príliš pomaly - zanedbávala jedlo. Armáda sa preto spontánne rozpustila pod tlakom hladu a chorôb, bez toho, aby sa pokúsila znovu dobyť Belehrad, ktorý v tej dobe patril Osmanom. V roku 1523 sa arcibiskup Pavol Tomori, statočný kňazský vojak, stal kapitánom južného Uhorska. Všeobecná apatia, ktorá charakterizovala krajinu, ho prinútila opierať sa o svoje vlastné biskupské príjmy, keď začal opravovať a posilňovať druhú líniu uhorského pohraničného obranného systému. Pétervárad padol 15. júla 1526 do rúk Turkov kvôli chronickému nedostatku obranných posádok hradu. Asi 400 km pozdĺž Dunaja medzi Petrovaradínom a Budínom neexistovalo jediné uhorské mesto, obec alebo opevnenie akéhokoľvek druhu. O tri roky neskôr sa osmanská armáda vydala dňa 16. apríla 1526 z Konštantínopolu na čele so samotným Süleymanom I. Uhorskí šľachtici, ktorí si stále neuvedomovali veľkosť blížiaceho sa nebezpečenstva, nezohľadnili okamžite výzvu svojho kráľa na vojsko. Uhri sa nakoniec zhromaždili do troch hlavných jednotiek: sedmohradská armáda pod vedením Jána Zápoľského, poverená strážením priechodov v južných Karpatoch, s 8 000 až 13 000 mužmi; hlavná armáda pod vedením samotného Ľudovíta (okrem početných žoldnierov zo Španielska, Nemecka, Česka a Srbska); a ďalšia menšie vojsko, ktorému velil chorvátsky gróf Krištof Frankopan a malo okolo 5 000 mužov. Osmani nasadili najväčšie delostrelectvo v tej dobe, ktoré zahŕňalo približne 300 kanónov, zatiaľ čo uhorské vojsko malo iba 85 kanónov, hoci tento počet bol väčší ako v iných vtedajších západoeurópskych armádach nasadených na bojiskách počas veľkých konfliktov západoeurópskych veľmocí. Ľudovít II., ktorý zomrel v bitke pri Mohačí. Geografická oblasť znamenala, že Uhri nevedeli, kde sa Turci presne nachádzali, až kým neprekročil Balkánske hory, a keď sa tak stalo, sedmohradske a chorvátske sily boli ďalej od Budína ako Turci. Súčasné historické záznamy, aj keď riedke, naznačujú, že Ľudovít uprednostnil plán ústupu pred postupujúcimi Osmanmi, než sa priamo zapojiť s nimi do otvoreného boja. Uhorská vojnová rada - bez toho, aby čakala na posily z Chorvátska a Sedmohradska len pár dní pred príchodom - urobila vážnu taktickú chybu výberom bojiska neďaleko Moháča, v otvorenej, ale nerovnej planine s niekoľkými močiarmi. Osmani postupovali smerom k Moháču takmer bez zastávok. Kým Ľudovít čakal v Budíne, Turci obkľúčili niekoľko miest (Petrovaradín, Ujlak a Osijek) a prekročili rieky Sáva a Dráva. V Moháči malo Uhorsko okolo 25 000 až 30 000 vojakov. Jedinou vonkajšou pomocou bol malý kontingent poľských vojakov (1 500 vojakov a rytierov), ktorých viedol kapitán Lenart Gnoiński. Osmanská armáda mala asi 50 000 mužov, hoci niektorí súčasní historici odhadujú počet osmanských vojakov na 100 000. Uhorská armáda bola zoskupená tak, aby využila terén, a dúfala, že sa doňho zapojí postupne osmanská armáda. Mali výhodu, že ich vojsko boli dobre oddýchnuté, zatiaľ čo Turci práve ukončili namáhavý pochod počas letných horúčav. Ale namiesto toho, aby Uhri okamžite zaútočili na unaveného nepriateľa, nechali ich, aby zápasili v bažinatom teréne. Bolo by „neprístojné“ zaútočiť na nepriateľa, keď ešte nebol pripravení na bitku.


Nové Zámky

Context: V roku 1663 začal veľkovezír Ahmed Köprülü novú výpravu proti kresťanom. K bojovému stretnutiu Turkov s vojskom Adama Forgáča došlo 6. augusta pri Gbelciach. Dňa 4. augusta dvaja sluhovia priniesli Forgáčovi správu, že Turci sa prepravujú cez Dunaj cez pontónový most pri Pálanku (Štúrovo). Na severnej strane rieky bolo údajne 4- až 5-tisíc Turkov, no Dunaj sa rozvodnil a a Turci ostali odrezaní. Adam Forgáč zobral z posádky pevnosti 5-tisíc vojakov. Bol presvedčený, že vybojovať víťazstvo s tureckými vojskami bude jednoduché. Svojím rozhodnutím nebezpečne oslabil obranyschopnosť novozámockej pevnosti. Turci most v noci opravili a na severný breh sa do rána prepravilo cca 20- až 25-tisíc Turkov. Velili im Kose Ali paša, Gurdžu Mehmed paša a budínsky Sary Husein paša. Po prvom útoku skoro ráno Forgáčovo vojsko preniklo do tureckého tábora, kde nakoniec zostalo z väčšej časti obkľúčené. Táto bitka sa skončila Forgáčovou porážkou.


Povstanie Gabriela Betlena

Context: Vypuknutie povstania Betlen využil ako prvý situáciu, v ktorej sa ocitli Habsburgovci, a posilnený vypuknutím českého stavovského povstania vystúpil v lete 1619 vojensky proti Viedni. Do boja postavil 18 000 vojakov naverbovaných väčšinou z hajdúchov a sedmohradských Sikulov. Spojil sa s niektorými významnými uhorskými protestantskými magnátmi a v auguste vpadol na východné Slovensko. Porazil Drugetove vojsko a začiatkom septembra 1619 obsadil Košice. Jeho prívrženci ho tam zvolili za hlavu Uhorska, ochrancu nekatolíckeho náboženstva a vydali manifest Sťažnosti Uhorska (lat. Querela Hungariae), v ktorom osvetľujú príčiny a program povstania. Betlenova už takmer tridsaťtisícová armáda postupovala cez Spiš, Liptov a juhoslovenské stolice smerom na západ a po pár týždňoch zaujala Fiľakovo, Levice, stredoslovenské banské mestá, Nové Zámky, Trnavu a dokonca aj hlavné mesto Kráľovského Uhorska Bratislavu. Na Bratislavskom hrade odovzdal Betlenovi palatín Žigmund Forgáč kráľovskú korunu. Betlen sa potom s vojskom spojil s českými a moravskými stavmi pod vedením J. M. Thurna a postupoval spolu s nimi na Viedeň. Na východné Slovensko však vpadol Juraj Druget s jeho osemtisícovým vojskom poľských žoldnierov a Betlena donútil k ústupu od Viedne.


Obliehanie Viedne

Context: Pozadie  Hlavný článok: Bitka pri Moháči V auguste 1526 sultán Süleyman I. v bitke pri Moháči jednoznačne porazil vojsko uhorského kráľa Ľudovíta II., čím pripravil cestu pre Osmanov, aby získali kontrolu nad juhovýchodným Uhorskom; bezdetný kráľ Ľudovít bol zabitý. Jeho švagor, rakúsky arcivojvoda Ferdinand I., brat cisára Svätej rímskej ríše Karola V., požiadal o neobsadený uhorský trón. Ferdinand získal podporu len v západnom Maďarsku, zatiaľ čo šľachtic zvaný Ján Zápoľský z mocenskej základne v Transylvánii ho vyzval na korunu a Süleyman ho uznal za kráľa za to, že prijal stav vazalov pre Osmanskú ríšu. Do roku 1700 sa tak Maďarsko rozdelilo na Kráľovské Uhorsko a Osmanské Uhorsko. Po zhromaždení v Bratislave 26. októbra bol Ferdinand deklarovaný za kráľa Kráľovského Uhorska, kvôli dohode medzi jeho a Ľudovitovými rodinami, čo bolo stmelené Ferdinandovým manželstvom s Ľudovítovou sestrou Annou a Ľudovitovým manželstvom s Ferdinandovou sestrou Máriou. Ferdinand sa rozhodol vymáhať svoje nároky na Maďarsko a v roku 1527 sa zmocnil Budína, kde sa vzdal svojej moci v roku 1529, keď osmanský protiútok zbavil Ferdinanda všetkých jeho územných ziskov.