Alan Smithee

Context: Introduction  Alan Smithee je pseudonym používaný vo filmovom priemysle. Pseudonym, ktorý používali členovia predstavenstva Guild of America (DGA), keď bol riaditeľ nespokojný s konečným produktom. Pseudonym Smithee bol vytvorený počas filmu „Smrť pištoľníka”, v roku 1969, počas jeho natáčania. Hlavný herec Richard Widmark nebol spokojný s režisérom Robertom Tottenom a zariadil, aby ho nahradil Don Siegel. Siegel neskôr odhadol, že Totten strávil 25 dní nakrúcania a on 9 – 10 dní. Každý mal približne rovnaký záznam v konečnej úprave Siegela. Keď skončil film, Siegel nechcel vziať ocenenie a Totten ho odmietol prevziať miesto neho. Pôvodný návrh bolo použiť fiktívne meno „Al Smith”, ale to bolo príliš bežné meno a navyše už použité v rámci filmového priemyslu. Priezvisko bolo najprv zmenené na „Smitha”, potom „Smithee,” čo bolo dosť výrazné, aby nedošlo k zámene, ale pritom na seba neupozorňovalo. The New York Times komentoval, že film „ostro režíroval Allen Smithee, ktorý má obratnú kameru na snímanie tváre a extrahovanie ostrého pozadia, detailu.” Meno Alan Smithee je signálom, že dielo bolo manipulované. V roku 1998 vznikol film, kde sa muž menom Alan Smithee (Eric Idle) chce dištancovať od filmu, ale nemôže tak urobiť, pretože toto jeho pôvodné meno sa používa ako pseudonym. Film režíroval Arthur Hiller, ktorý sa hlásil k DGA. Film mal negatívne reakcie a pritiahol nežiaducu pozornosť aj na pseudonym, čo DGA samozrejme veľmi nepotešilo. Film má klasický postmoderný prístup, kedy sa ústrednou myšlienkou stáva filmový priemysel a jeho absurdity, teda postmoderný tautologický film o filme. David Lynch toto meno použil pri filme Duna, kde mu vzali právo na „finálny strih”. Nikdy nesúhlasil s princípom, keď sa stane režisér iba dôležitou súčasťou filmovej mašinérie a keďže nesúhlasil so strihom, aké spravilo filmové štúdio, na niektorých kinokópiách bolo jeho meno nahradené menom Alan Smithe (Franz, Lukáš, Živel, č. 34, 2011, s. nestránkované).


Mira Nábělková

Context: V rokoch 1975 – 1980 študovala slovakistiku a rusistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, od roku 1980 pracovala v Jazykovednom ústave Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied v Bratislave. V roku 1989 obhájila dizertačnú prácu na tému Vzťahové adjektíva v slovenčine. Funkčno-sémantická analýza desubstantívnych derivátov (knižné vydanie Bratislava, Veda 1993). V rokoch 1989 – 1996 bola členkou výboru a vedeckou tajomníčkou Slovenskej jazykovednej spoločnosti pri SAV. V rokoch 1991 až 2000 organizovala každoročné medzinárodné Kolokvium mladých jazykovedcov pod garanciou Slovenskej jazykovednej spoločnosti pri Slovenskej akadémii vied a JÚĽŠ SAV a bola editorkou periodika VARIA – zborníka príspevkov z jednotlivých ročníkov tohto podujatia. V rokoch 1991 – 1999 pôsobila ako členka vedeckej rady JÚĽŠ SAV.


Lucie Vondráčková

Context: Introduction PhDr. Lucie Plekancová Vondráčková , rod. Vondráčková, ( 8. marec 1980, Praha) je česká speváčka, divadelná a filmová herečka.


Eva Hauserová

Context: Životopis Vyštudovala biológiu na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity. Pracovala v Ústave molekulárnej genetiky ČSAV a redaktorka časopisov ABC (1989 až 1990), STORY (1990 až 1992), Ikarie , Jackie , Marianne . V súčasnosti je editorkou v PR agentúre. Je členkou STUŽ, Obce spisovateľov, českého PEN klubu, Českého spolku skeptikov Sisyfos a sdruženia Permakultura CS.


Jitka Sluková

Context: Život Vyrastala v Českej Lípe a od 13 rokov v Chebe. V mladosti sa venovala okrem iného aj gymnastike. 16 rokov žila s manželom Vilémom a má s ním syna Tomáša. Po roku 2000 sa rozviedla a v súčasnosti (júl 2011) žije s partnerkou, kondičné trénerkou Radkou. Študovala špeciálnu pedagogiku, ale v tomto odbore nikdy nepracovala. Necelý rok pred Nežnou revolúciou začala pracovať ako regionálna reportérka Československej televízie. Potom pracovala v krajskom štúdiu televízie Nova v Chebe a neskôr uvádzala spravodajský program Právě dnes . Ako moderátorka pôsobila aj v Metropolitnom exprese na TV Galaxie a od mája 2000 v hlavnej spravodajskej relácii na TV 3. Následne pôsobila ako moderátorka spravodajstva na ČT24, striedala sa tiež s Janom Hrubešom na pozícii moderátorky relácie Události v regionech . V polovici októbra 2012 z Českej televízie na vlastnú žiadosť odišla, podľa svojho vyjadrenia nebola spokojná s podmienkami v televízii.


Jitka Sluková

Context: Introduction  Jitka Sluková ( 22. november 1964 Tábor) je česká televízna moderátorka.


Alena Antalová

Context: Životopis Absolvovala bratislavské konzervatórium a JAMU, odbor muzikálové herectvo. V roku 1982 spievala piesne v seriálu Bambuľkine dobrodružstvá. Od roku 1994 pôsobí v Mestskom divadle v Brne na hudobnej a činoherný scéne. Je držiteľkou ceny Thálie za rok 1999 v kategórii Talent roka do 33 rokov za titulnú rolu v divadelnej hre Majster a Margaréta. Známa je tiež z televíznych seriálov Četnické humoresky (Ludmila Horúca-Arazímová) a Poisťovňa šťastia (Anna Jánska-Krausová). Naspievala sólové party k filmu Kytice. V ankete Krídla , ktorú organizuje Mestské divadlo Brno každú sezónu, získala cenu o najobľúbenejšiu herečku sezóny 2010/2011. Je vydatá, s manželom Josefom Juráčkom má štyri deti: Alenu, Elenu, Jana a Marii.


Hana Maciuchová

Context: Životopis Počas štúdia na gymnáziu sa venovala ochotníckemu divadlu a bola členkou Studia pri Divadle Oldřich Stibora v Olomouci. Po strednej škole nastúpila na pražskú Divadelné fakultu Akadémie múzických umení, ktorú ukončila úspešne v roku 1968. K jej profesorom na DAMU patrili napr. Radovan Lukavský a Karel Höger, tiež Libuše Havelková, František Salzer a Helena Tesárková. Od roku 1969 bola členkou Divadlo za branou a od roku 1971 hrá v Divadle na Vinohradech. V poslednej dobe zaujala napr. v inscenácii Studia DVA Na konci duhy , kde stvárnila herečku Judy Garland. V roku 1994 začala učiť na konzervatóriu v Prahe. Je známa zo svojich rolí v televíznych seriáloch Krkonošské pohádky , Nemocnice na kraji města , Chalupáři , Ulice a Žena za pultem . Hrala i vo filmoch Samotáři , Lucie, postrach ulice , Člověk proti zkáze či Únos domů . V roku 2017 načítala audioknihu Dva roky, osm měsíců a osmadvacet nocí – Mistři slova (vydala Audiotéka).


Jana Doleželová

Context: Charitatívna činnosť V roku 2004 sa stala Patrónkou stacionára Jasněnka (zariadenie pre postihnuté deti). Usporiadala módnu show pre detský domov v Uničove, vďaka ktorej získal štvrť milióna Kč. V roku 2008 sa stala riaditeľkou nadačného fondu Modrá kotva .


Mahulena Bočanová

Context: Televízia a film Na televíznych obrazovkách sa objavila v seriáli Chalupáři , ďalej vo filme Bohoušův syn , alebo v seriáloch Pan Tau, Lucie, postrach ulice, Návštěvníci, O nejchytřejší princezně, Jak se princ učil řemeslu, O princi, který měl o kolečko víc, Golet v údolí, Kouzelný měšec, Tábor padlých žen alebo Post coitum . Objavila sa tiež v retro seriáli Vyprávěj, Mazalové, Všechny moje lásky, Stopy života, Ordinace v růžové zahradě 2. Do povedomia najmä českých televíznych divákov sa zapísala aj svojim účinkovaním v relácii Českej televízie StarDance...když hvězdy tančí (ako účinkujúca v roku 2006 a ako porotkyňa v roku 2007). Od januára 2008 je hlasom zvukovej grafiky Českého rozhlasu 1 – Rádiožurnálu.


Eva Holubová

Context: Život Od štúdií na DAMU sa priatelí s Ivanou Chýlkovou, spoločne hrali napríklad v hre Nahniličko v pražskom Divadle Kalich. S Janom Krausom vydala knihu Pravdu, prosím! . Má manžela Miroslava a dvojčatá Karolínu a Adama. Deti Adam a Karolína uvádzajú vedecko-technický cyklus. Je známa svojou charitatívnou činnosťou, úspešným bojom s alkoholizmom a občasnou externou angažovanosťou v politickom dianí ako napríklad podpora počas najrôznejších kampaní. Za výkon vo filme Účastníci zájezdu získala ocenenie „najlepší herecký výkon“ na festivale Tribeca 2006 v New Yorku.


Věra Bartošková

Context: Život Vyštudovala Filozofickú fakultu Karlovej univerzity v Prahe, od roku 1974 žije v Duchcove. Pôsobila ako redaktorka Severočeského nakladateľstva, v teplickom Směru, Revue Teplice, ako šéfredaktorka Severočeskej revue a v Severočeskom denníku. Je členkou Syndikátu novinárov, Obce spisovateľov a Severočeského klubu spisovateľov. V roku 1993 založila nakladateľstvo KAPUCÍN Společnosti přátel města Duchcova, vydala v ňom a ako editor pripravila viac ako 40 kníh a publikácií prevažne severočeských autorov. Aktívne spolupôsobí v niekoľkých ekologických a občianskych mimovládnych organizáciách. Iniciovala a od roku 1996 organizuje mnohoúrovňové ekologicko-výtvarné sympózia Vznášení nad krajinou .


Jitka Molavcová

Context: Diskografia  1972: Hej, Tóny/Dám ti růži - Supraphon 0 43 1308 h, SP 1973: Babiččino údolí/Teď hádej - Supraphon 0 43 1533 h, SP 1973: Miláčku/Orchestrion z ráje - Supraphon 0 43 1917 h, SP 1975: Jitka Molavcová - Supraphon 1 13 1549 H, LP 1990: Na okně seděla kočka... - Supraphon, LP (podtitul: ...ale už nesedí. Kde je? Tomu, kdo ji najde zazpívá Jitka Molavcová 17 veselých písniček ) 1994 Já mám ráda komiky - Jitka Molavcová zpívá písničky slavných komiků - Multisonic 31 0216-2311, CD 1997: Písně zbožné, milostné a darebné - Hudba a poezie středověku - Jitka Molavcová, Alfred Strejček, Pavel Jurkovič - CD 1998: Zpívánky s Jitkou Molavcovou - Sony Music / Bonton, CD 2005: Teď hádej - , CD 2010: Pop galerie - Supraphon, CD 2010: Pec nám spadla - Tonada, CD (české a slovenské piesne pre deti) spolu s Máriou Podhradskou a Richardom Čanakym) Kompilácia 1973: 12 pro Mladý svět - Supraphon, LP - A3. Co mi dáš - Jitka Molavcová 1978 Mojmír Balling - Mojmír Balling - Supraphon 1113 2517 H, LP - 21. Krajkoví - Jitka Molavcová (album s piesňami hudobného skladateľa Mojmíra Ballinga) 2003 To byl váš hit - 70. léta - , CD - 04. Ukrejvám rozpaky - Jitka Molavcová


Mira Nábělková

Context: Introduction  Mira Nábělková ( 30. marec 1956, Martin) je slovenská jazykovedkyňa. V rokoch 19751980 študovala slovakistiku a rusistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, od roku 1980 pracovala v Jazykovednom ústave Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied v Bratislave. V roku 1989 obhájila dizertačnú prácu na tému Vzťahové adjektíva v slovenčine. Funkčno-sémantická analýza desubstantívnych derivátov (knižné vydanie Bratislava, Veda 1993). V rokoch 19891996 bola členkou výboru a vedeckou tajomníčkou Slovenskej jazykovednej spoločnosti pri SAV. V rokoch 19912000 organizovala každoročné medzinárodné Kolokvium mladých jazykovedcov pod garanciou Slovenskej jazykovednej spoločnosti pri Slovenskej akadémii vied a JÚĽŠ SAV a bola editorkou periodika VARIA – zborníka príspevkov z jednotlivých ročníkov tohto podujatia. V rokoch 19911999 pôsobila ako členka vedeckej rady JÚĽŠ SAV. Od roku 1999 prednáša na Katedre stredoeurópskych štúdií (predtým v Kabinete slovakistiky Ústavu slavistických a východoevropských studií) Filozofickej fakulty Karlovej univerzity v Prahe, kde sa v roku 2010 habilitovala. V rokoch 19992004 externe prednášala na Ústave slavistiky Filozofickej fakulty Masarykovej univerizty v Brne (slovakistika v rámci Ústavu slavistiky FF MU). V roku 2004 dostala striebornú medailu Masarykovej univerzity za prínos k rozvoju českej slovakistiky. Odborne sa zaujíma o lexikálnu sémantiku a slovotvorbu, lexikografiu, syntax a sociolingvistku (problematika jazykových vzťahov slovenčiny a češtiny).


Nataša Novotná

Context: Introduction  Nataša Novotná ( 29. október 1977, Opava) je česká tanečníčka, choreografka, lektorka, spoluzakladateľka súboru 420PEOPLE a zakladateľka Kyliánovho nadačného fondu v Prahe.


Jarmila Novotná

Context: Externé odkazy  Jarmila Novotná – operná speváčka Profil v Kdo byl kdo v našich dějinách ve 20. století Hlas a život, na jaké se nezapomíná IMDb.com Nahrávka rozhovoru pre Česko-slovenský rozhlas z roku 1947 Kategória:České operné speváčky Kategória:České filmové herečky Kategória:Českí emigranti a exulanti Kategória:Osobnosti z Prahy


Jitka Němcová

Context: Život Po ukončení štúdia na FAMU pôsobila na stáži v Ríme u známeho talianskeho režiséra Federika Felliniho. Dlhodobo pracuje pre Českú televíziu (predtým Česko-slovenskú televíziu), kde točí relácie rôznych typov od poviedok cez rozprávky a zábavné programy ( Abeceda , Portréty z not ) po dokumentárne cykly a priame prenosy ( Noc s Andělem ). Je pre ňu charakteristický žáner hraného dokumentu akoby z priameho prenosu, s prvkami mystifikácie a tajomna, keď nepoučený divák nevie, či ide o výmysel alebo o skutočnosť (inscenácia Taneční zábava ). Pôsobila aj ako pedagogička na pražskej FAMU.


Otta Bednářová

Context: Život Po maturite na reálnom gymnáziu v Prahe nastúpila do Česko-slovenského rozhlasu (1950), kde pracovala ako redaktorka do roku 1963, kedy sa začala angažovať čoby redaktorka a scenáristka Čs. televízie, stala sa jednou z tvorkýň relácii Zvědavá kamera . Jej oblasťami v rozhlase, ale aj televízii, bola kritika spoločenských deformácií, sociálna tematika a občianske práva. V roku 1979 bola odsúdená s Havlom, Uhlom, Bendom a Dienstbierom na 3 roky za svoje postoje voči režimu. Po novembri 1989 stála Otta Bednářová pri zrode Výboru dobrej vôle Olgy Havlovej. V roku 1997 prevzala od Václava Havla Rad Tomáša Garrigua Masaryka tretej triedy. V roku 2010 vyšla kniha autorky Jarmily Cysařovej Já prostě nemohu žít jinak , ktorú venovala osudom tejto disidentky.


Katarína Nádaská

Context: Introduction PhDr. Katarína Nádaská , PhD. (rod. Zajicová; 27. november 1967, Bratislava) patrí vďaka popularizačnej činnosti medzi známe slovenské etnologičky. Žije a tvorí v Bratislave.


Marta Grófová

Context: Životopis V roku 1966 absolvovala štúdium na Chemickotechnologickej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave. V 70. a 80. rokoch absolvovala viaceré zahraničné študijné pobyty, napr. v Dánsku, v USA, vo Švédsku a v Spojenom kráľovstve. V rokoch 19661997 pôsobila ako vedecká pracovníčka, neskôr sa stala vedúcou oddelenia vírusovej onkogenézy a vedeckou sekretárkou Ústavu experimentálnej onkológie SAV v Bratislave. Sústredila sa na štúdium podstaty mechanizmov premeny normálnej bunky na nádorovú. Okrem toho od klasickej retrovirológie prešla postupne cez modely vtáčích a zvieracích cicavčích buniek k výskumu ľudských nádorov. Pri svojom výskume používala klasické virologické experimentálne metódy, ale i moderné metódy molekulárnej mikrobiológie, imunológie, vrátane prípravy monoklonálnych protilátok, i charakterizáciu špecifických bielkovín zúčastňujúcich sa na transformácii buniek. V rámci toho skúmala tiež vírusové a bunkové gény. Jej vedecké výsledky obohatili súčasné poznávacie procesy mechanizmov nádorovej premeny. Zistila a charakterizovala nový D-typ retrovírusu. Venovala sa aj zakladaniu a podrobnej charakterizácii bunkových línií z ľudských nádorov, rozšírila základné poznatky o úlohe niektorých makromolekúl v modulácii rastu a proliferácie nádorových buniek v podmienkach in vitro . Jej objavy boli publikované vo vyše 100 štúdiách v domácich i zahraničných odborných časopisoch a zborníkoch ako napríklad Biológia , Bratislavské lekárske listy , Neoplasma a.i. V rokoch 1983, 1985, 1987, 1996 sa podieľala na organizácii medzinárodných sympózií a konferencií. Bola tiež prezidentkou nadácie Výskum rakoviny a členkou Vedeckého kolégia SAV pre molekulárnu biológiu a genetiku, Výkonného výboru nevládnej organizácie Európska asociácia pre výskum rakoviny, od roku 1994 pôsobila ako hovorkyňa záhrebskej iniciatívy The Zagreb Iniciative for the Central and East European Human Bank Network .


Jolana Hroncová

Context: Životopis Odbor Pedagogika a Filozofia študovala na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (1968 – 1973). Po ukončení školy pracovala v Ústave experimentálnej pedagogiky SAV a v roku 1978 nastúpila na Katedru pedagogiky Pedagogickej fakulte UMB v Banskej Bystrici, kde pôsobí dodnes.


Soňa Kovačevičová

Context: Život V rokoch 1939 až 1944 študovala na Univerzite Komenského v Bratislave najprv germanistiku a romanistiku a neskôr etnografiu, archeológiu a dejiny umenia. Po ukončení štúdií pracovala s dvoma vynútenými prestávkami, keď bola prepustená z politických dôvodov, v Národopisnom ústave Slovenskej akadémie vied. V roku 1991 jej bola udelená Národná cena Slovenskej republiky.


Marína Čeretková-Gállová

Context: Životopis V roku 1957 absolvovala Filozofickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave. Po promócii nastúpila do literárno-dramatickej redakcie v Česko-slovenskom rozhlase. Pre svoje zásadné občianske postoje dostala k 31. decembru 1970 výpoveď. V dôsledku toho pracovala v rokoch 1971 – 1978 ako kultúrno-propagačná referentka v Odevných závodoch v Košiciach, neskôr po zmene bydliska ako kultúrna referentka na Strednej priemyselnej škole potravinárskej v Nitre. Žila v Nitre.


Katarína Slobodová Nováková

Context: Vedecký život  Vedecko-výskumná činnosť Vo vedeckej oblasti sa sústreďuje najmä na tradičnú agrárnu kultúru so zameraním na vinohradníctvo, vinárstvo, pastierstvo, transport či dopravu a na kulinárnu kultúru. Zaoberá sa aj kolektivizáciou poľnohospodárstva a transformačnými procesmi, etnojazykovou revitalizáciou a etnolingvistikou. Skúma minority na Slovensku a v Európe, regionálnu kultúru, kultúrne dedičstvo a venuje sa aj etnopedagogike. Je členkou niekoľkých domácich, ale aj medzinárodných mimovládnych orgánov a organizácií: členka Národopisnej spoločnosti Slovenska (2005 - trvá) členka hlavného Výboru Národopisnej spoločnosti Slovenska (2008 - 2020) členka Národopisného odboru Matice Slovenskej (2010 - 2014) členka České národopisní společnosti (2016 - trvá) členka revíznej komisie Slovenských vedeckých spoločností (2018 - trvá) členka dotačnej subkomisie Úradu pre Slovákov žijúcich v zahraničí pre oblasť kultúra (2014, 2015) členka odborovej komisie ŠPU pre prípravu voliteľného predmetu: Tradičná ľudová kultúra, (2019 - trvá) Okrem toho je členkou vo viacerých redakčných radách vedeckých časopisov: výkonná redaktorka vedeckého časopisu Etnologia Europae Centralis (EEC) (2015-2018) členka redakčnej rady medzinárodného časopisu Slovácko (Česko) členka redakčnej rady medzinárodného časopisu Edukacja Etyczna (Poľsko) členka redakčnej rady medzinárodného časopisu XLinguae (Slovensko) Pobyty na zahraničných univerzitách a inštitúciách, medzinárodná spolupráca University Al Farádí, Alma-Ata, Kazachstan, september 2015, uzatvorenie zmluvy o spolupráci, prezentácia Univerzity na veľtrhu, prednášky o možnostiach štúdia na UCM Valahian University, Targoviste, Rumunsko, 2015, medzinárodná konferencia a workshop Demokratický zväz Čechov a Slovákov v Rumunsku, Nadlak, Rumunsko, 2015-doteraz, spolupráca, výskum, aktívna participácia na vedeckých podujatiach Kultúrna a vedecká spoločnosť Ivana Krasku, Nadlak, Rumunsko, 2015-doteraz, spolupráca, výskum, aktívna participácia na vedeckých podujatiach MGOU, Moskva, jún 2016, pracovný pobyt, spolupráca, výmena študentov Lipeck state technical University, Inštitút jazykov, Lipeck, Ruská Federácia, november 2016, zmluvy o spolupráci, výmena študentov Sultan Quaboos University, Muscat, Omán, Filozofická fakulta, 2016, uzatvorenie zmluvy o spolupráci, možnosti spoločných výskumov a výmenných pobytov pre študentov, spoločný ŠP Blízkovýchodné štúdiá, medzinárodná konferencia University of Toronto, Trinity College, Kanada, máj 2018, výskumný pobyt: Etnojazyková revitalizácia, komparatívny výskum University of Toronto, Trinity College, Kanada, máj 2019, výskumný pobyt: etnojazyková revitalizácia Belgorod State University, Belgorod, inštitút medzinárodných vzťahov, Ruská Federácia, február, apríl 2018, február, október 2019, prednáškový pobyt, zmluvy o spolupráci, Erasmus projekt University of Ss. Cyril nad Methodius, Skopje, Macedónsko, Akadémia Vied Macedónsko, jún 2018, výskumný a pracovný pobyt, zmluvy o spolupráci, Erasmus, spoločný projekt University of Ottawa, Faculty of History, Kanada, apríl 2019, výskumný pobyt: Slováci v Kanade Vancouver, Kanada, apríl 2019, komunita pri kostole sv. Cyrila a Metoda, výskumný pobyt: Slováci v Britskej Kolumbii Sallahadin University, Erbil, Irak, Kurdistan, október 2019, prednáškový pobyt, uzatvorenie zmluvy o spolupráci na ŠP Blízkovýchodné štúdiá FF UK Praha, október 2020, staff mobilita Erasmus University of Dar es Salaam, Tanzánia, október 2021, mobilita v rámci projektu Erasmus K 107, účasť na medzinárodnej konferencii, rozšírenie spolupráce v oblasti výmeny študentov a vedeckovýskumnej činnosti


Tatiana Zachar Podolinská

Context: Životopis V rokoch 19911997 študovala históriu, filozofiu a religionistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 1995 a 1996 vyučovala na strednej škole. V roku 1996 začala pracovať na Ústave etnológie SAV, kde sa venovala v projektovej činnosti. Od svojho nástupu na pracovisko sa stala vedúcou, ale aj participantkou na viacerých medzinárodných, ale aj domácich projektov. Počas obdobia 1997 a 2013 pracovala v Slovenskom národopise kde zastávala funkciu výkonnej redaktorky. Svoj výskum realizovala na Slovensku, v Taliansku, Francúzsku, Švédsku, v Mexiku a Guatemale. Od roku 1998 priebežne prednáša na Masarykovej univerzite v Brne a pravidelne na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.


Gabriela Kiliánová

Context: Životopis Štúdium národopisu na Filozofickej fakulte UK ukončila v roku 1974. Od roku 1974 do roku 1982 bola asistentka a interná ašpirantka na Katedre etnografie a folkloristiky FiF UK. V roku 1983 sa stala pracovníčkou vtedajšieho Národopisného ústavu SAV, dnešného Ústavu etnológie a sociálnej antropológie SAV. Od roku 2001 dodnes je hlavnou redaktorkou časopisu Slovenského národopisu, ktorý vydáva Ústav etnológie a sociálnej antropológie SAV. Odborne sa zameriavala na sociálny a kultúrny kontext orálnych tradícií, na výskum malých sociálnych skupín a na otázky kolektívnej identity a pamäti. Tiež sa zaoberala modernizačnými, globalizačnými a transformačnými procesmi, rituálmi smrti a dejinami vedy. Od roku 1996 pôsobila ako pedagogička na Katedre etnológie FiF UK, v Akadémii Istropolitana a Akadémii Istropolitana Nova. Pôsobila aj na univerzitách vo Viedni a v Regensburgu. V rokoch 2000 až 2012 bola riaditeľkou Ústavu etnológie SAV (od roku 2018 Ústav etnológie a sociálnej antropológie SAV). Zásadne sa zaslúžila o vstup tejto inštitúcie do vzdelávacích a vedeckovýskumných projektov spadajúcich do medzinárodnej úrovne.


Ľubica Blašková

Context: Životopis Po ukončení Gymnázia – prípravka pre štúdium v zahraničí v Banskej Štiavnici pokračovala v štúdiách v Moskve, ukončila ich v roku 1981. V roku 1982 zložila rigorózne skúšky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského a získala titul PhDr. Pracovala ako pedagogička na Vysokej škole ekonomickej v Bratislave. Pracovala ako prekladateľka a tlmočníčka, spolupracovala najmä s Ministerstvom kultúry SR a Československou televíziou. Na ďalších pozíciách pracovala v súkromnom a štátnom sektore.


Alexandra Jarošová

Context: Život Vysokoškolské štúdium absolvovala na Filologickej fakulte Leningradskej štátnej univerzity Andreja Alexandroviča Ždanova (; od roku 1991 Petrohradská štátna univerzita) v odbore ruský jazyk a literatúra s kvalifikáciou filológ rusista s pedagogickou pôsobnosťou a štátnou skúškou z anglického jazyka (19701975). V roku 1985 získala vedeckú hodnosť kandidátky filologických vied na SAV a o takmer dve dekády neskôr absolvovala externé magisterské štúdium v odbore slovenský jazyka a literatúra na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (19921999). V roku 2015 získala akademický titul doktorky filozofie v odbore slovenský jazyk a literatúra na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity v Prešove. Od septembra 1975 do septembra 1977 pracovala ako učiteľka (obchodnej a technickej) ruštiny na Strednej ekonomickej škole v Bratislave a od októbra 1977 do októbra 1979 ako samostatná referentka odboru zahraničných vzťahov Slovenského výskumného a vývojového centra urbanizmu a architektúry v Bratislave. Od novembra 1980 pôsobí na JÚĽŠ SAV, kde postupne vystriedala pracovné pozície internej vedeckej ašpirantky (19801983), vedeckej asistentky (19841985) a vedeckej pracovníčky (19851990) až kým sa v roku 1990 stala samostatnou vedeckou pracovníčkou. V rokoch 19881991 zastávala funkciu vedúcej oddelenia slovanských jazykov, v rokoch 19962002 bola vedúcou oddelenia jazykových dát a v rokoch 20052012 vedúcou oddelenia súčasnej lexikológie a lexikografie. Vo svojej vedeckovýskumnej činnosti sa zameriava na jednojazyčnú aj viacjazyčnú lexikografiu, lexikológiu, korpusovú lingvistiku a morfológiu. Od roku 1986 je členkou Slovenskej jazykovednej spoločnosti pri Jazykovednom ústave Ľ. Štúra SAV (od roku 1998 aj členkou výkonného výboru). Zároveň je členkou Lexikologicko-lexikografickej komisie pri Medzinárodnom komitéte slavistov (od roku 2003), riadiaceho výboru Slovenskej terminologickej spoločnosti (od roku 2007), redakčnej rady Jazykovedného časopisu (od roku 2002) a predsedníčkou Kodifikačnej a pravopisnej komisie JÚĽŠ SAV (od roku 2020, predtým v rokoch 20062020 členka Kodifikačnej komisie JÚĽŠ SAV).


Ivona Kollárová

Context: Profesionálna kariéra  2008 - Habilitácia v odbore České a československé dejiny (Filozofická fakulta Univerzity Hradec Králové). Habilitačná prednáška: Konkurenčné vzťahy vydavateľov v druhej polovici 18. storočia. popri doktoranskom štúdiu pracovala v Lyceálnej knižnici v Bratislave po dokončení štúdia vedúca Lyceálnej knižnice školí doktorandov na Katedre knižničnej a informačnej vedy Filozofickej fakulty UK


Zlatica Tomková

Context: Životopis Vysokoškolská pedagogička na Katedre ruského jazyka a literatúry PF (neskôr Pedagogická fakulta Univerzity Mateja Bela) v Banskej Bystrici (19601990). Autorka štúdií, odborných článkov z ruskej gramatiky a metodiky pre základné školy v zborníkoch a odborných časopisoch, spoluautorka učebnice Ruský jazyk pre štúdium učiteľstva 1. stupňa základných škôl (1989).


Darina Bialeková

Context: Životopis Po štúdiu na Filozofickej fakulte UK Bratislava v rokoch 1952 - 1957 sa zamestnala v Archeologickom ústave SAV. V rokoch 1991 - 1996 bola vedúcou oddelenia včasného stredoveku SAV. Absolvovala študijné pobyty v NDR (1965), ZSSR (1967), NSR (1969) a Egypte (1986). V roku 1995 obdržala Striebornú čestnú plaketu Ľudovíta Štúra za zásluhy v spoločenských vedách.


Anna Falisová

Context: Život V roku 1986 úspešne zavŕšila štúdium archívnictva na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a v roku 1994 získala titul kandidátky vied na HÚ SAV. V roku 1995 sa stala vedeckou pracovníčkou a v roku 2000 samostatnou vedeckou pracovníčkou na HÚ SAV.


Alexandra Berková

Context: Život Narodila sa 2. júla 1949 v Trenčíne. Jej otcom bol dirigent symfonického orchestra Bohumil Berka a matka bola novinárka. Od deviatich rokov až do vysokoškolských štúdií žila v Tepliciach. Maturovala na SUPŠ sklárskej v Kamenickom Šenove a v rokoch 1968 – 1973 študovala na FF UK v Prahe češtinu a výtvarnú výchovu. Absolvovala prácu o literárnokritických sporoch Karla Čapka v 30. rokoch, túto neskôr rozšírila na rigoróznu – titul PhDr. Získala v roku 1980. Pracovala napríklad ako redaktorka vo vydavateľstvách Svoboda (1973 – 79) a Československý spisovatel (1979 – 81), neskôr aj ako upratovačka v kostole. Časopisecky debutovala roku 1976 v Literárnom mesačníku poviedkou Miniromán , knižne potom v roku 1986 zbierkou Knížka s červeným obalem . Stála pri zrode Obce spisovateľov, bola tiež vedúcou osobnosťou Hejna českých spisovatelů Mamut a od roku 2006 bola členkou výboru českého PEN klubu. Venovala sa písaniu televíznych scenárov, rozhlasových hier a publicistike. Z neskôr rozvedeného manželstva s maliarom Vladimírom Novákom (1947) vzišla dcéra Nikola Nováková (1975), maliarka. Po roku 1990 začala učiť tvorivé písanie na Gymnáziu Josefa Škvoreckého, potom na VOŠ Josefa Škvoreckého a na Literárnej akadémii – tu tiež od roku 2001 viedla katedru tvorivého písania. Patrila k priekopníkom tohto odboru v Česku a pre časopis Tvar písala "manuál na pokračovanie" O psaní . Žila v Prahe, kde tiež 16. júna 2008 zomrela.


Lenka Krobotová

Context: Životopis Vyštudovala činoherné herectvo na DAMU. V roku 2000 sa stala členkou súboru Dejvického divadla . Okrem tohto divadla pôsobí i ako filmová a rozhlasová herečka. V roku 2020 načítala audioknihu Mona (vydala Audiotéka). Je vydatá, jej manželom je Václav Havelka, majú spolu dvoch synov, Šimona a Eliáša.


Martina Gasparovič Bezoušková

Context: Životopis Narodila sa v Prahe na Malej Strane v umeleckej rodine maliarky Emy Blažkové (1924 – 2003) a Martina Gašparoviča (1923 – 1989). Je jedným zo štyroch detí – sestra Jana ( 1951), bratia Lukáš ( 1953) a Marek ( 1954). Od predškolského veku sa venovala klasickému baletu v prípravke Národného divadla, stepu, spievala v Detskom speváckom zbore Českého rozhlasu. Neskôr súťažila v spoločenskom tanci. V rokoch 1976 – 1980 študovala na Strednej zdravotníckej škole v Prahe 1 odbor zubný laborant. Po maturite bola prijatá na štúdium na Katedre činoherného divadla, odbor herectvo, Divadelné fakulty Akadémie múzických umení v Prahe (DAMU), kde úspešne absolvovala v roku 1984, titulom MgA. K pedagógom jej ročníka patrili napríklad Jana Hlaváčová, František Laurin, Jiří Klem, Miloš Nedbal, Eva Kröschlová, Alena Livorová, František Štěpánek, Evžen Němec, Jan Císař, Jiřina Tejkalová, Jan Dušek, Jana Makovská a Antonín Dvořák. V ročníku s ňou absolvovali tiež napr. Martin Zahálka, Petr Dohnal, Stanislav Lehký, Josef Vrána, Jiří Kalužný, Roman Šmejkal, Romana Chvalová, Alexandra Tomanová, Petra Cibulková, Eva Režnarová, Jitka Sedláčková, v oboru réžia – dramaturgie potom Jan Burian, Jakub Korčák, Martin Nezval, Anna Dudková a Jana Klimentová. Od roku 2014 pôsobí ako pedagóg javiskovej reči na Katedre činoherného divadla DAMU. Od roku 2016 prednáša na Filozofickej fakulte Univerzity Karlovy v Prahe na Univerzite tretieho veku program Hovoriť či nehovoriť a Cesta k úspechu je dlázděná slovy . Súčasne od roku 2018 vyučuje na Konzervatóriu a strednej škole Jána Deyla a tiež na Medzinárodnej konzervatóriu Praha. V divadle a vo filme bývala uvádzaná aj ako Martina Gasparovičová , Martina Gasparovičová-Bezoušková alebo Martina Bezoušková .


Věra Benšová-Matyášová

Context: Životopis Po gymnaziálnych štúdiách študovala na pražskom Tanečnom konzervatóriu, ktoré absolvovala roku 1952. Angažmá: Krajské krušnohorské divadlo (19531954), Divadlo satiry a estrády v Prahe (19551957), Státní divadlo v Karlíně (Hudební divadlo Karlín (19571961)). Hrala aj v niekoľkých českých filmoch (Nevěra, Strakonický dudák, Obušok, z vreca von!, Princezná so zlatou hviezdou, Botostroj). Od roku 1961 sa venovala novinárskej práci. Bola redaktorkou Zemĕdelských novin v ktorých uverejňovala články o kultúre, divadle, divadelné recenzie a baletné kritiky. Pochovaná je v Jasenovej.


Eva Klepáčová

Context: Životopis Pochádzala z umeleckej rodiny, jej otec Antonín Klepáč bol tanečníkom v českom Národnom divadle, mamička bola tiež tanečnica a herečka. Tak ako celá rada iných pražských hercov začínala v Dismanovom detskom umeleckom rozhlasovom súbore. Po maturite na gymnáziu študovala na pražskom DAMU, po ukončení školy svoju prvú divadelnú sezónu strávila v Severočeskom divadle v Liberci. Potom natrvalo zakotvila v smíchovskom Realistickom divadle Zdeňka Nejedlého v Prahe (dnešné Švandovo divadlo). Menej známe už je dnes to, že pôsobila prakticky od jej začiatkov tiež v Československej televízii, kde vďaka svojmu peknému a kultivovanému hlasovému prejavu pracovala ako konferencierka a príležitostná hlásateľka. Výborné hlasové dispozície tiež veľmi dobre uplatnila pri rozhlasovej práci a v dabingu. Spoločne so svojím manželom Josefom Zímou úspešně nadabovala, okrem iných, hlavnú postavu Nastenky ruskej filmové rozprávky Mrázik (Josef Zíma tu nadaboval jej nápadníka Ivana). Jej život tragicky poznamenala ťažká dopravná nehoda Josefa Zímu v roku 1959, počas ktorej zomrel človek a pri ktorej bola veľmi ťažko zranená česká speváčka a šansóniérka Judita Čeřovská. Okram toho ju tiež, ako mnoho iných českých umelcov, postihla aj vlna zákazov vystupovania a umeleckých obmedzení v dobe normalizácie po roku 1968. O svojom živote napísala spoločne so svojím manželom biografickú knihu Princ a Káča .


Sodíková výbojka

Context: Vysokotlakové sodíkové výbojky sú menšie a obsahujú ďalšie prvky ako ortuť a vytvárajú tmavo ružovú žiaru po zapnutí, a ružovo-oranžové svetlo po zahriatí. niektoré výbojky tiež produkujú číre až modrasté biele svetlo medzi zapnutím a zahriatím. Kvôli extrémne vysokej chemickej aktivite vysokotlakovej sodíkovej výbojky je oblúková lampa vyrobená z priehľadného oxidu hlinitého. Xenón je pri nízkotlakových sodíkových výbojkách použitý ako "štartovací plyn". Má nižšiu tepelnú vodivosť a nižšiu ionizačnú energiu zo všetkých nerádioaktívnych vzácnych plynov.


LED žiarovka

Context: Introduction LED žiarovka s LED "vláknami" (filament), pripomínajúca klasickú žiarovku Súbor:Lamp_LED_uncovered.jpg|náhľad|LED žiarovka s SMD čipmi bez krytu LED žiarovka s Edisonovým závitom Rôzne farby LED žiaroviek 14W LED žiarovka, teplá biela, 110--240V, 850-950 lm, teplota farby: 3500K ±5﹪, stmievateľná LED žiarovka je polovodičová žiarovka, ktorá používa LED diódy ako zdroj svetla. Pretože svetelný výkon jednotlivých LED diód je malý v porovnaní s klasickou žiarovkou, používajú sa viaceré diódy súčasne. LED žiarovky sa môžu používať namiesto klasických žiaroviek. Väčšina LED žiaroviek musí obsahovať aj externé obvody, aby boli schopné pracovať so štandardným striedavým prúdom. V porovnaní s klasickou žiarovkou a kompaktnou žiarivkou ponúkajú vyššiu životnosť a efektívnosť pri porovnateľných vstupných nákladoch.


Úsporná žiarovka

Context: Introduction Halogénová xenónová žiarovka s päticou E27 - 230 V, 42 W, trieda energetickej efektívnosti C (EU < 2009 Konform) Úsporná žiarovka je elektrický svetelný zdroj, ktorý je podobný klasickej žiarovke, ale pri rovnakej svetlosti spotrebuje menej energie. Príkladmi sú kompaktná žiarivka (tzv. úsporná žiarivka alebo "úsporná žiarovka" v užšom zmysle), vysokotlaková výbojka, luminiscenčná dióda či halogénová žiarovka IRC (infrared coated).


Lávová lampa

Context: Princíp fungovania V podstavci lampy je umiestnená žiarovka. Na podstavci je sklená nádoba naplnená vodou (niekedy olejom) a zmesou priesvitného vosku s chloridom uhličitým (tetrachlórmetánom). Medzi nádobou a žiarovkou je zvinutý kovový drôtik kvôli lepšiemu vedeniu tepla. Po zapnutí lampy začne žiarovka zahrievať kovovú špirálu a dno nádoby s vodou a voskom. Vosk sa rozpustí a začne stúpať v nádobe smerom hore. Tam sa zasa ochladí a začne klesať nadol. Rozdiel teplôt medzi dnom a hornou časťou nádoby je len niekoľko stupňov. Vosk v lampe vytvára zaujímavé väčšie či menšie bubliny. Prevádzková teplota v rôznych lávových lampách sa líši, ale väčšinou sa pohybuje okolo 60 °C. Pokiaľ je v lampe príliš silná žiarovka, zostáva vosk hore, pokiaľ príliš slabá, zostáva dole.


Žiarivka

Context: Druhy žiariviek  Lineárna žiarivka Klasická žiarivka v tvare dlhej trubice. Zvykne sa tiež nazývať žiarivková trubica , hovorovo aj neónová trubica alebo neónka . Toto označenie je však nesprávne, nakoľko žiarivka neobsahuje neón (tlejivý výboj v riedkom neóne žiari priamo vo viditeľnom spektre, má oranžovo-červenú farbu a sú na ňom založené iné druhy svetelných zdrojov – napr. tlejivka alebo neónová výbojka, využívaná napr. na tvorbu reklamných nápisov). Kompaktná žiarivka Pojem kompaktná žiarivka (niekedy aj kompaktná žiarovka ) vo všeobecnosti označuje žiarivku s menšími (kompaktnejšími) rozmermi než má klasická žiarivková trubica. Najbežnejším typom sú kompaktné žiarivky, určené pre priamu náhradu klasických osvetľovacích žiaroviek. Takéto žiarivky sa preto nazývajú aj úsporné žiarovky . Majú spravidla podobný tvar a rovnaké objímky ako klasické žiarovky. Obsahujú integrovaný elektronický predradník pre zapálenie a udržiavanie výboja. Existujú tiež samostatné kompaktné žiarivky bez integrovaného predradníka, so špeciálnymi päticami. Sú určené do rôznych menších druhov svietidiel (napr. stolné lampy, osvetlenie v doprave a pod.).


Žiarivka

Context: Introduction Rôzne druhy žiariviek. Zhora: 1. kompaktná žiarivka pre použitie s elektronickým predradníkom 2. kompaktná žiarivka so štartérom, integrovaným v pätici 3. lineárna žiarivka T5/T16 (ø ), 4. lineárna žiarivka T8/T26 (ø ) Verejné osvetlenie lineárnymi žiarivkami Kompaktná žiarivka pre priamu náhradu žiaroviek – tzv. úsporná žiarovka Elektronický predradník kompaktnej žiarivky Tlejivkový štartér pre lineárne žiarivky Predradená tlmivka pre lineárne žiarivky Germicídna výbojka – má rovnakú konštrukciu ako žiarivka, neobsahuje však luminoforovú vrstvu. Vyžaruje preto priamo ultrafialové žiarenie. Využíva sa na sterilizáciu a jej žiarenie je zdraviu škodlivé. Žiarivka je druh elektrického svetelného zdroja, ktorá na premenu elektrickej energie na svetelnú využíva žiarenie tlejivého elektrického výboja v parách ortuti. Samotný výboj vyžaruje neviditeľné ultrafialové žiarenie, ktorým je ožarovaná tenká vrstva vhodného luminoforu, nanesená na vnútornej strane banky žiarivky. Žiarenie excituje molekuly luminoforu, ktoré následne pri návrate do pôvodného stavu emitujú fotóny viditeľného svetla. Tento jav sa nazýva fluorescencia (odtiaľ je odvodený aj anglický názov žiarivky – fluorescent lamp ). Od prvého septembra 2009 bol v krajinách Európskej únie zakázaný predaj klasických žiaroviek s príkonom vyšším ako 80 W a od prvého septembra 2012 bol zakázaný predaj klasických žiaroviek s príkonom vyšším ako 70 W. Tieto obmedzenia sa výraznou mierou podpísali na väčšom rozšírení tzv. kompaktných žiariviek (žiariviek do pätíc) resp. neskôr LED žiaroviek.


Žiarovka

Context: Pozri aj  Halogénová žiarovka Výbojka LED


Svetelná výbojka

Context: Introduction Súbor:Xenon short arc 1.jpg|thumb|15 kW xenónová oblúková lampa z IMAX projektoru, kde sa využíva jej vysoký žiarivý výkon, účinnosť a farba svetla, podobná dennému svetlu. Svetelná výbojka je druh výbojky; elektrický svetelný zdroj, v ktorom svetlo vzniká elektrickým výbojom v plyne alebo kovovej pare (alebo ich zmesi). Jeho konštrukcia je jednoduchá: sklenená trubica inertný zriedený plyn elektródy prípadný luminofor, nanesený na vnútornej strane trubice


Merný svetelný výkon

Context: Prehľad merných svetelných výkonov Typ zdroja merný svetelný výkon lm/watt Sodíková výbojka nízkotlaká 160180 LED 100 - 170 Sodíková výbojka vysokotlaká 100140 Halogenidová výbojka 8090 Žiarivka s denným svetlom 6085 Ortuťová výbojka 4060 Žiarivka bežná 4060 Halogénová žiarovka 1217 Žiarovka bežná 1015 Kategória:Osvetlenie


Svetlovod

Context: Materiál a konštrukcia Konštrukciu tvorí kupola, hliníkový tubus vedúci svetlo, ktorý je buď priamy alebo zalomený 30° kolenom, difúzor, tesnenia. Vnútorná strana tubusu je buď ako kompaktný zrkadlový hliníkový materiál s odrazivosťou okolo 96% alebo to môže byť nanesená povrchová vrstva. V spodnej časti je umiestnený rozptyľovač svetla (difúzor), tvorený dvojitým sklom s tepelnoizolačnými vlastnosťami, ktorý rozptyľuje svetlo do priestoru na plochu okolo 25 m2. Na exteriérovej strane sa umiestňuje priehľadná kupola. Tvar kupoly sa volí polguľový, keďže pri takomto tvare v každej fáze dňa dopadá na určitú rovinu kupoly svetlo kolmo. Krytie riešené ako rovinná plocha vykazuje až 30% straty svietivosti. Kupoly sa vyrábajú z pevného akrylátu, odolného voči ultrafialovému žiareniu. Samotný tvar svetlovodu poskytuje niekoľko variant – elipsa, štvorec, obdĺžnik.


Lávová lampa

Context: Introduction Mathmos lávová lampa Lávová lampa alebo magma lampa je druh svietidla, ktorý sa väčšinou používa ako dekorácia. Lampa sa vyrába v rôznych tvaroch a s rôzne zafarbenou vodou a voskom. Podstavec môže byť vyrobený z materiálov ako napríklad drevo, plast, hliník…


Germicídna výbojka

Context: Strednotlakové germicídne lampy Strednotlakové germicídne výbojky sú viac podobné vysokotlakovým výbojkám (HID) ako žiarivkám. Tieto výbojky vyžarujú širokopásmové UV žiarenie v spektre C. Často sa používajú v priemyselnej úprave vody, pretože sú zdrojmi veľmi intenzívneho žiarenia. Takisto sú účinnejšie ako nízkotlakové výbojky. Tieto výbojky produkujú veľmi jasné modrastobiele svetlo.


Sodíková výbojka

Context: Introduction Nízkotlaková sodíková výbojka Vysokotlakové sodíkové výbojky Emisné spektrum nízkotlakovej sodíkovej výbojky. Veľmi úzke emisné spektrum sodíka spôsobuje monochromatickosť svetla takéhoto druhu výbojok. Predmety nim osvetlené teda strácajú farby a žiaria v odtieňoch 589 nm (žlto-oranžového) svetla. Cesta osvetlená vysokotlakovými sodíkovými výbojkami Sodíková výbojka je druh výbojky, ktorá používa elektrický výboj v prostredí sodíkových výparov na výrobu svetla. Existujú dva varianty týchto výbojok: nízkotlakové a vysokotlakové . Pretože sodíkové výbojky spôsobujú menej svetelného znečistenia ako ortuťové výbojky, mnoho miest, ktoré majú veľké astronomické observatóriá ich uplatňujú.


Sodíková výbojka

Context: Nízkotlakové sodíkové výbojky Nízkotlakové sodíkové výbojky majú výbojku z borokremičitého skla, ktorá obsahuje kovový sodík, malú dávku neónu a argónu v Penningovej zmesi kvôli spusteniu plynového výboja. Výbojka môže byť priama alebo v tvare písmena U. Po zapnutí začne výbojka emitovať matné červené/ružové svetlo, ktoré ohrieva kovový sodík a počas niekoľkých minút, ako sa začne kovový sodík vyparovať, sa svetlo zmení na jasno žlté.


Svetelná výbojka

Context: Delenie  výbojka plnená plynom, napr. neónová výbojka („neónka“)(prvé neónové trubice zostrojili v roku 1858 nemeckí fyzici Július Plücker (1801-1868) a Heinrich Geissler (1815-1879)), xenónová výbojka, vodíková výbojka, svietiaca rúrka („neónová trubica“), tlejivka výbojka plnená kovovými parami, napr.: halogenidová výbojka ortuťová výbojka – vrátane bežne používaných osvetľovacích žiariviek a kompaktných žiariviek sodíková výbojka kombinácie


Sodíková výbojka

Context: Pozri aj  Ortuťová výbojka Xenónová výbojka Metalhalogenidová výbojka Tlejivka


Halogenidová výbojka

Context: Introduction Metalhalogenidová výbojka Osvetlenie metalhalogenidovými výbojkami na bejzbalovom ihrisku Halogenidová výbojka alebo metalhalogenidová výbojka je výbojka, v ktorej sa svetlo tvorí elektrickým oblúkom v plynnej zmesi rozprášenej ortute a kovových halogenidov (zlúčenina kovov s brómom alebo jódom). Je druhom svetelnej výbojky a nie je zhodná s halogénovou žiarovkou. Bola vyvinutá v 60. rokoch a je podobná ortuťovým výbojkám, ale obsahuje ďalšie zmesi kovov v oblúkovej rúrke na zlepšenie efektívnosti a podania farieb (belosti) svetla. Halogenidové výbojky majú vysoké svetelné využitie, a to okolo 75 - 100 lúmenov na watt, čo je skoro dvojnásobne viac ako ortuťová výbojka a 3 až 5-krát viac ako žiarovky, životnosť 6000 až 15000 hodín (o niečo menej ako ortuťové výbojky) a vytvárajú intenzívne biele svetlo. Podobne ako ostatné výbojky pracuje aj halogenidová výbojka pod vysokým tlakom (4 až 20 atmosfér) a vyžaduje si špeciálne príslušenstvo na bezpečnú prevádzku rovnako ako elektronický predradník. Okrem toho pri nej trvanie predžeravenia dosahuje niekoľko minút, kým nedosiahne úplný svetelný výkon.


Zoznam fyzikálnych článkov/I

Context: io Ionizačná energia · Ionizačná komora · Ionizujúce žiarenie


Halogénová žiarovka

Context: Introduction Halogénová žiarovka Automobilová halogénová žiarovka H7 Halogénová žiarovka je žiarovka plnená halogénovým plynom, napr. jódom či brómom. Pri rozžeravení vlákna dochádza k vyrovnanej chemickej reakcii, pri ktorej sa materiál vlákna rovnomerne vyparuje a znova usadzuje na horúcich miestach, čo zabraňuje rýchlemu prehoreniu vlákna. Vďaka tomu môže halogénová žiarovka pracovať na vyšších teplotách, čo vedie k vyššiemu jasu a účinnosti než u klasických žiaroviek. Pretože banka žiarovky pri tomto procese musí byť veľmi horúca, vyrába sa z kremičitého skla, namiesto z normálneho skla, ktoré by pri týchto teplotách bolo príliš mäkké a tekuté. Azda najvýznamejším vedľajším prejavom použitia kremičitého skla namiesto normálneho je, že táto žiarovka sa stáva zdrojom UV-B žiarenia, pretože kremičité sklo je pre toto žiarenie, na rozdiel od obyčajného skla, priepustné. Pri nadmernom vystavení sa svetlu halogénovej žiarovky je teda možné sa aj popáliť. Pretože sklo je zvyčajne horúce a existuje tu nebezpečenstvo požiaru či popálenín, ako aj z dôvodu vystavenia UV žiareniu, sú tieto žiarovky obyčajne chránené filtrom z obyčajného skla, ktoré, ako sme už spomenuli, pohltí väčšinu UV-B žiarenia. Kremičité sklo môže byť poškodené zamastením dotykom ruky. Zamastením sa totiž zmení štruktúra skla a žiarovka sa po zapnutí pri zahriati spáli. Ak dôjde k dotyku sklenenej banky, má sa očistiť technickým liehom. Halogénové žiarovky sa často využívajú v automobilových reflektoroch, alebo v domácnostiach, keď má byť svetlo sústredené do jedného miesta (bodové svetlo).


Germicídna výbojka

Context: Introduction Súbor:Germicidal Lamp 1.jpg|right|thumb|9W germicídna výbojka v tvare kompaktnej žiarivky Žiara germicídnej výbojky vybudená vysokonapäťovým snímačom Germicídna výbojka alebo baktericídna výbojka je špeciálny typ výbojky, ktorá produkuje ultrafialové žiarenie v spektre C (UVC) s vlnovou dĺžkou svetla 253,7 nm. Používa sa na sterilizáciu vzduchu, kvapalín a povrchov predmetov tam, kde je potrebné veľmi sterilné prostredie. Najčastejšie v zdravotníctve a potravinárstve. Existujú dva typy germicídnych výbojok: nízkotlakové germicídne výbojky strednotlakové germicídne výbojky


Svetelná výbojka

Context: Farba svetla Vlnová dĺžka (farba) výbojom emitovaného svetla je pevne určená chemickým zložením použitého plynu a môže sa nachádzať tak vo viditeľnom, ako aj neviditeľnom spektre. Na získanie rôznych farieb vyžarovaného svetla je možné použiť rozličné zmesi inertných plynov. 75px 75px 75px 75px 75px Farba výboja v rôznych plynoch, zľava: hélium, neón, argón, kryptón, xenón Ďalšia možnosť ako získať svetlo žiadanej farby je využitie fotoluminiscencie. Výbojka obsahuje plyn, žiariaci výbojom v oblasti neviditeľného ultrafialového (UV) žiarenia. Vnútorné steny banky sú pokryté luminoforom, excitovaným UV žiarením a následne vyžarujúcim svetlo s väčšou vlnovou dĺžkou – najčastejšie vo viditeľnej oblasti. Týmto spôsobom je možné získať široké spektrum farieb vrátane bielej. Na tomto princípe sú založené aj bežné osvetľovacie žiarivky a kompaktné žiarivky.


Infračervené žiarenie

Context: Tepelné žiarenie Farebná škála rozohriateho povrchu podľa teploty (°C) Infračervené žiarenie je často zamieňané za tepelné žiarenie (podľa citlivosti ľudského tela), ale faktom je že povrchy telies zahrievajú takmer všetky druhy elektromagnetického žiarenia. Je však pravda, že objekty pri izbovej teplote emitujú najviac žiarenia v pásme IR 8 – 12 µm. Približne od 700°C je tepelné žiarenie vo vlnových dĺžkach viditeľných pre ľudské oko. Farby prechádzajú od "tmavého žiaru" cez tmavo červenú, červenú, po žltú až bielu. Túto skutočnosť používajú kováči na odhad správnej teploty spracovania ocele. Napríklad na správny odhad teploty kalenia. Farebný odhad teploty je možný aj pri rozdúchavaní pahreby, kedy červeno tlejúce uhlíky (750°C) sa pri rozdúchavaní sfarbujú až do žlta.


Olovený akumulátor

Context: Chemické reakcie pri nabíjaní a vybíjaní Vybíjaním sa aktívna hmota zápornej aj kladnej elektródy premieňa na síran olovnatý (PbSO4) a elektrolyt je ochudobňovaný o kyselinu sírovú a obohacovaný o vodu. Pri vybíjaní teda klesá koncentrácia elektrolytu a naopak pri nabíjaní jeho koncentrácia rastie. Celková reakcia pri vybíjaní: : Pb + 2H2 SO4 + PbO2 → 2PbSO4 + 2H2O Na zápornej elektróde: : Pb + SO42- → PbSO4 + 2e- Na kladnej elektróde: : PbO2 + 4H+ + SO42- + 2e- → PbSO4 + 2H2O Pri nabíjaní prebiehajú uvedené reakcie opačným smerom. Vybíjanie akumulátora prebieha tiež samovoľne bez pripojenia k elektrickému obvodu.


Fotovoltika

Context: Princíp fungovania Fotovoltické články premieňajú slnečné žiarenie priamo na elektrický prúd Fotóny slnečného žiarenia dopadajú na PN priechod a svojou energiou vyrážajú elektróny z valenčného pásma do pásma vodivostného (uvoľňujú ich z pevných väzieb na atómy kryštalickej mriežky). Takto vzniknuté voľné elektróny sa pomocou elektród odvedú u najjednoduchších systémov priamo k spotrebiču, prípadne do akumulátora. Pre napájanie bežných domácich elektrospotrebičov striedavým prúdom je nutné doplniť striedač, ktorý energiu prevedie na striedavé napätie s veľkosťou a frekvenciou zhodnou s distribučnou sústavou. V najjednoduchšom solárnom článku sú vytvorené dve vrstvy s rozdielnym typom vodivosti. V jednej z vrstiev - materiál typu N - prevažujú negatívne nabité elektróny, naproti tomu v druhej vrstve - materiál typu P - prevažujú diery (prázdne miesta), ktorá ľahko akceptujú elektróny. V mieste, kde sa tieto dve vrstvy stretávajú - PN prechod - dôjde ku spárovanie elektrónov s prázdnymi miestami, čím sa vytvorí elektrické pole, ktoré zabráni ďalším elektrónom v pohybe z N-vrstvy do P-vrstvy. Za normálnych okolností sú elektróny v polovodičovom materiáli pevne viazané k atómom kryštalickej mriežky, materiál je nevodivý. Napríklad každý atóm kremíka má štyri valenčné elektróny. Pridaním veľmi malého množstva prvku s väčším počtom valenčných elektrónov (donor) sa vytvorí oblasť s vodivosťou typu N, v ktorej sa vyskytujú voľné elektróny, ktoré môžu prenášať elektrický náboj. Naopak prímes prvku s menším počtom elektrónov vytvorí oblasť s vodivosťou typu P, v ktorej sa kryštalickou mriežkou pohybujú diery - miesta, kde chýba elektrón. Pri zachytení fotónu s dostatočnou energiou (zodpovedajúcou vlnovou dĺžkou) v polovodičovom materiáli vznikne jeden pár elektrón-diera. Ak je vonkajší obvod uzavretý, pohybujú sa títo nositelia náboja opačným smerom, elektróny k zápornej elektróde, diery ku kladnej. Solárne články vyžadujú ochranu pred vplyvmi prostredia, preto sa umiestňujú medzi ochranné vrstvy, zvyčajne sklo a plastovú fóliu, ale používajú sa aj dve sklá alebo iné kombinácie materiálov. Pretože napätie jedného článku je nízke, prepájajú sa články sériovo do väčších panelov. Jeden solárny panel poskytuje dostatok energie (do cca 300 W) pre napájanie jednoduchých zariadení ako je rozhlasový prijímač. Pre napájanie väčších spotrebičov alebo v prípade fotovoltických elektrární sú jednotlivé solárne panely prepojené do väčších systémov. Moderné technológie Súbor:Gleisdorf.Solarbaum.jpg|náhľad|Fotovoltický „solárny strom“ v Štajersku, Rakúsko V súčasnej dobe sa vyvíja takzvaná tretia generácia fotovoltiky. Nosnou myšlienkou tejto generácie fotovoltiky je zvýšenie účinnosti za použitia tenkovrstvých technológií (CIS, CIGS), pokiaľ možno pri použití netoxických, hojne sa vyskytujúcich materiálov. Zvýšenie účinnosti možno dosiahnuť obídením Shockley-Queisserovho limitu pre fotovoltický článok s jedným polovodičovým prechodom použitím štruktúr s väčším počtom PN prechodov. Teoreticky boli navrhnuté aj iné princípy, doteraz sa však nepodarilo ich experimentálne overiť. Shockley-Queisserov limit definuje maximálnu účinnosť fotovoltického článku s jedným PN prechodom. Ďalšou možnosťou ako zvýšiť účinnosť fotovoltického článku je modifikácia spektra žiarenia dopadajúceho na PN prechod konverziou vysokoenergetických fotónov alebo nízkoenergetických fotónov na fotóny o energiu, ktorá najlepšie zodpovedá fyzikálnym vlastnostiam PN prechodu. Každý z vyššie uvedených prístupov má svoje výhody a nevýhody a nachádzajú sa v rôznych stupňoch vývoja.


Ionizujúce žiarenie

Context: Zdroje ionizujúceho žiarenia  Prírodné zdroje Kozmické žiarenie Slnečné žiarenie Prírodné rádioizotopy Umelé zdroje Cyklotrón Synchrotrón Jadrový reaktor Jadrová zbraň Röntgenové žiariče Röntgen CT – počítačový tomograf Mamograf Zariadenia pre scintilačné a stopovacie diagnostické metódy Terapeutické zariadenia – žiariče (céziové a kobaltové gama žiariče, gama nôž) Rádiofarmaká a tracery Zariadenia pracujúce s rtg žiarením (aj CRT monitory) Elektrický oblúk


Fotovoltický článok

Context: Účinnosť Účinnosť premeny (potenciálne dopadajúceho) svetla na fotovoltický článok na elektrickú energiu je najdôležitejším parametrom článku. Na celkovú účinnosť má vplyv niekoľko parametrov: čistota povrchu odrazy na povrchu uhol dopadu – použitie natáčania zvyšuje cenu, znižuje spoľahlivosť a je potrebné zvážiť, či energetický zisk vyrovná príkon natáčacej sústavy. reflektivita povrchu – kvôli veľkému rozdielu indexov lomu na rozhraní vzduch/polovodič je potrebné použiť prispôsobovaciu (antireflexnú) vrstvu (resp. sústavu vrstiev) úzka oblasť absorpcie – nosiče nábojov generované mimo oblasť priestorového náboja pn-prechodu nie sú separované, rekombinujú, a neprispievajú k výslednému prúdu. Preto je dôležité, aby pn-prechod bol umiestnený čo najbližšie povrchu a aby bol čo najširší. absorpčné spektrum – u polovodičov je pomerne úzke, t. j. časť dopadajúcich fotónov prejde polovodičom a časť je absorbovaná ale na generáciu elektrón-dierového páru sa využije len časť ich energie, zvyšok sa mení na teplo, ďalšia časť sa mení len na teplo. Pre zvýšenie účinnosti sa používa sústava vrstiev rôznych kompozitných polovodičov (s rôznou šírkou zakázaného pásma a teda) s viacerými pn prechodmi nad sebou. rekombinácia fotogenerovaných nosičov – pre zníženie je potrebné použiť čisté monokryštalické polovodiče sériový odpor (spôsobuje ohmické straty) polovodiča – fotogenerované nosiče prechádzajú P a N vrstvou polovodiča ku kontaktom na povrchu, preto je dôležitá vysoká vodivosť najmä substrátu kontaktov – priehľadné horné kontakty (okrem vyššej ceny) majú významný sériový odpor (a aj nezanedbateľnú reflektivitu), preto sa aj napriek strate časti povrchu používajú nepriehľadné hrebeňovité kontakty. K celkovej účinnosti celej fotovoltickej sústavy pristupujú ešte straty v prepojoch medzi článkami, účinnosť výkonovej elektroniky (meniča) prípadne účinnosť ukladania a znovuzískania energie v akumulátoroch. Keďže osvetlovaná časť článku plní aj funkciu kontaktu a odvádza vyprodukovaný prúd, je dôležité aby kládla čo najmenší odpor a teda aby odvádzala získanú energiu s čo najmenšími stratami. Polovodičová vrstva sa opatruje kovovou mriežkou alebo vodivou priehľadnou elektródou ktoré od nej "preberú" vyrobený elektrický náboj a "odnesú ho preč". Keďže celý tento proces sa odohráva vo svete veľmi malých rozmerov, výroba takýchto článkov vyžaduje veľkú presnosť a precíznosť. Vývoj zvyšovania efektívnosti konverzie solárnej energie na elektrickú energiu vybraných výrobcov fotovoltických článkov od roku 1976. Typická účinnosť fotovoltických článkov v závislosti na type substrátu: 4 – 12 % pri použití amorfného kremíku 10 – 18,5 % pri použití polykryštalického kremíku 13 – 25 % pri použití monokryštalického kremíku pre bežné nasadenie 45 % pri kvalitných monokryštalických článkov pre kozmické účely Detailnejšie informácie o konkrétnych výrobných programoch sú uvedené na grafe (vpravo). Vývoj globálnej priemernej ceny fotovoltických panelov


Elektrický svetelný zdroj

Context: Delenie  žiarovka - vrátane halogénovej žiarovky svetelná výbojka: výbojka plnená plynom, napr. neónová výbojka („neónka“), xenónová výbojka, vodíková výbojka; svietiaca rúrka (=“neónová trubica“, „neónka“), tlejivka výbojka plnená kovovými parami, napr.: halogenidová výbojka ortuťová výbojka sodíková výbojka kombinácie žiarivka - je prísne vzaté ortuťová výbojka s luminoforom; patria sem aj tzv. úsporné žiarovky oblúkovka elektroluminiscenčný svetelný zdroj kombinácie


Sodíková výbojka

Context: Vysokotlakové sodíkové výbojky Vysokotlakové sodíkové výbojky sú menšie a obsahujú ďalšie prvky ako ortuť a vytvárajú tmavo ružovú žiaru po zapnutí, a ružovo-oranžové svetlo po zahriatí. niektoré výbojky tiež produkujú číre až modrasté biele svetlo medzi zapnutím a zahriatím. Kvôli extrémne vysokej chemickej aktivite vysokotlakovej sodíkovej výbojky je oblúková lampa vyrobená z priehľadného oxidu hlinitého. Xenón je pri vysokotlakových sodíkových výbojkách použitý ako "štartovací plyn". Má nižšiu tepelnú vodivosť a nižšiu ionizačnú energiu zo všetkých nerádioaktívnych vzácnych plynov.


Vysokopecný plyn

Context: Introduction  Vysokopecný plyn , alebo aj kychtový plyn je produkt, ktorý vzniká vo vysokej peci pri výrobe železa. Obsahuje horľavé zložky, preto sa používa ako palivo. Obsah horľavých plynov tvorí len približne tretinu jeho objemu. Má výhrevnosť 3700 - 4000 kJ.m-3. Využíva sa na vyhrievanie Cowperových ohrievačov vzduchu pre vysokú pec, pohon plynových motorov, alebo vyhrievanie pecí a miestností. Pred použitím je ho potrebné upraviť odstránením prachu a vodnej pary. Na úpravu sa používajú lomené potrubia pre zachytenie najhrubších nečistôt, suché, mokré, alebo elektrostatické čističe.


Vznetový motor

Context: Zápalná zmes Vznetový motor spaľuje nehomogénnu zmes s vysokým prebytkom vzduchu. Súčiniteľ prebytku vzduchu je λ > 1 a takáto zmes sa nazýva aj chudobná. K vznieteniu paliva dochádza po jeho vstreknutí do spaľovacieho priestoru.


Generátorový plyn

Context: Introduction  Generátorový plyn je plynné palivo pre vznetové motory vytvorené destiláciou dreva, dreveného uhlia alebo koksu priamo v automobile. Oproti nafte, alebo benzínu dosahuje nižšiu výhrevnosť, ale je dobre stlačiteľný, preto je možné prevádzkovať na generátorový plyn vznetové motory bez nutnosti zníženia kompresie. Zapálenia výbušnej zmesi generátorového plynu v spaľovacom priestore sa dosahuje vstreknutím malého množstva nafty.


Generátorový plyn

Context: Plynové generátory Generátorový plyn je možné vytvoriť z koksu, dreveného uhlia, alebo dreva. Plyn vygenerovaný z čistého dreva však obsahuje veľké množstvo obťažne odstrániteľných dechtových pár, ktoré sa usádzajú na piestových krúžkoch a ventiloch a lepia ich. Plynový generátor je zariadenie namontované v sacom trakte spaľovacieho motora, v ktorom je nasávaný vzduch preháňaný cez nádobu obsahujúcu tuhé palivo. Palivo je prietokom vzduchu ohrievané a v nižších vrstvách tlie, čím zároveň ohrieva nasávaný vzduch. Do vzduchu nasávaného do motora sa často pridáva voda, aby bol vlhší. Vzdušná vlhkosť sa vplyvom veľkého tepla horiacého paliva rozloží na kyslík a vodík a tým zvyšuje výhrevnosť nasávanej zmesi. Teplý vzduch destiluje vyššie vrstvy paliva, čím sa vzduch obohacuje o horľavý CO. V závislosti od použitého paliva sa rozlišujú dva typy generátorov: Klasický generátor Plynový generátor pre koks Sa používa pre koks, polokoks a drevené uhlie. Generátor sa skladá z valcovej nádoby s dvojitým plášťom. Vnútorný priestor je naplnený pevným palivom, ktoré sa v generátore nachádza v troch stavoch. Najnižšia vrstva (pozícia 4 na obrázku) horí, pretože vzduch vstupujúci do tejto vrstvy je bohatý na kyslík. Vrstva nad ňou (pozícia 5 na obrázku) je ohrievaná teplým vzduchom prechádzajúcim spodnou vrstvou, ale nehorí, pretože nemá dostatok kyslíka. Táto vrstva je rozžeravená. Najvyššia vrstva (pozícia 6) je teplým vzduchom, ktorý časť svojho tepla odovzdal v predošlej vrstve vysúšaná. Koks z najspodnejšej vrstvy po prehorení prepadáva roštom na spodnej časti nádoby a padá do popolníka (pozícia 3). Nasávaný vzduch je do generátora vháňaný v hornej časti dvojitého plášťa (pozícia 1) do vonkajšieho priestoru plášťa (pozícia 2). Pri vstupe vzduchu do plášťa (pozícia 1) je tento niekedy zvlhčovaný. Vodná triešť, ktorá je pridaná do nasávaného vzduchu sa pri ceste vzduchu v plášti (pozícia 2) odparí. Následne sa vzduch dostáva k spodnému okraju nádoby, kde sa nad popolníkom (pozícia 3) cez rošt dostáva do vnútornej nádoby s pevným palivom. Dostáva sa do spodnej vrstvy paliva (pozícia 4), kde podporuje horenie za vzniku oxidu uhličitého (CO2) a veľkého množstva tepla. Po prechode do vyššej vrstvy (pozícia 5) teplý plyn ochudobnený o kyslík rozžeraví palivo, pričom dochádza k reakcii rozžeraveného plynu s uhlíkom a oxid uhličitý sa redukuje na vysoko horľavý oxid uhoľnatý (CO). Zredukovaný a čiastočne ochladený plyn postupuje do najvyššej vrstvy (pozícia 6), kde odovzdáva ďalšiu časť svojho tepla, čím predhrieva a vysúša náplň paliva. Vo vrchnej časti (pozícia 7) opúšťa plyn generátor. Tento plyn je však bezprostredne za generátorom nečistý, pretože pri prechode plynu generátorom tento z pevného paliva strháva pevné častice a popol, takže je nutné ďalšie dočisťovanie a ochladzovanie plynu. Invertný generátor Invertný plynový generátor Invertný generátor sa používa pre vytváranie čistého plynu z dreva. V invertnom generátore je rozvrstvenie zmesi podobné, ako v klasickom generátore, ale vzduch prúdi zmesou opačným smerom. Prúdenie vzduchu generátorom opačným smerom je vynútené uvoľňovaním dechtových pár, ktoré nepriaznivo pôsobia na stav súčasti motora. Pri prechode dreveným uhlím po destilácii však je možné docieliť rozloženie týchto pár. Vzduch vstupuje do generátora vo vrchnej časti (pozícia 1), ale na rozdiel od klasického generátora vstupuje rovno do vnútornej časti valca obsahujúceho drevo. Vstupuje do vrstvy obsahujúcej tlejúce drevo (pozícia 4), ktoré sa destiluje a obohacuje vzduch o dechtové pary, vlhkosť a oxid uhličitý. Cez túto vrstvu sa vzduch dostáva do najspodnejšej vrstvy (pozícia 3), ktorá obsahuje rozžeravené drevené uhlie. Tu sa oxid uhličitý redukuje na oxid uhoľnatý a vplyvom vysokej teploty sa zároveň rozkladajú vzdušné a dechtové pary. Pod vrstvou dreveného uhlia sa nachádza rošt a popolník (pozícia 2). Po prechode touto vrstvou plyn opúšťa generátor výstupom (pozícia 6) a putuje na ďalšie dočisťovanie a ochladzovanie. Vzhľadom na to, že vzduch putuje cez generátor opačným smerom, neprechádza zohriaty vzduch cez vrstvu nedestilovaného dreva (pozícia 5), teda ju ani nevysúša. To však ani nie je žiaduce, pretože vlhkosť obsiahnutá v dreve sa využíva na zvýšenie výhrevnosti rozložením vodných pár na vodík a kyslík. Opačný smer prúdenia takisto spôsobuje, že vzduch po prechode vrstvy s uhlím neprechádza žiadnou ďalšou vrstvou, v ktorej by sa mohli zachytiť voľné častice popola vytrhnuté z vrstvy uhlia, preto je nutné vzduch dočistiť intenzívnejšie, ako pri klasickom generátore. Na rozdiel od motorov na skvapalnený ropný plyn alebo stlačený zemný plyn, generátorové motory neobsahujú vo vypnutom stave nikde plyn stlačený, alebo vo vysokých koncentráciách, preto môžu byť generátorové nádoby opatrene obyčajnými vekami pre plnenie pevného paliva. Jedinou podmienkou je, že veko nesmie prepúšťať vzduch, aby generátor nenasával "falošný vzduch", ktorý bude putovať inou cestou, ako by mal a zníži účinnosť destilačného procesu.


Chladiaca kvapalina

Context: Chladiace kvapaliny v elektrotechnike Na chladenie transformátorov sa používa olej.


Paroplynová elektráreň

Context: Princíp Zemný plyn sa najprv spáli v plynovej turbíne, ktorá vyrobí prvú časť energie a vzniknuté horúce spaliny ešte vyrobia paru v kotli, podobne ako v uhoľnej elektrárni. Táto dvojitá výroba podstatne zvyšuje energickú účinnosť.


Karbidová lampa

Context: Dostupnosť Na Slovensku je možné okrem starožitných karbidových lámp kúpiť aj profesionálne speleo-karbidky, teda oddelený vyvíjač plynu a horák. Horák je dostupný iba od firmy Petzl typ E18 ACETO. Vyvíjače plynu su na tom o čosi lepšie. Dostupné su dva typy: prekvapavací vyvíjač acetylénu od firmy Petzl typ E50 ARIANE a tlakový vyvíjač acetylénu ALUSTAR od slovenskej firmy MEANDER.


Trubicový zásobník

Context: Výkyvy teploty a ochrana pred koróziou Položenie pod zemou zmenšuje veľké výkyvy teploty (deň/noc), ktoré vedú vo (vlhkom) prostredí k silnému zrážaniu kondenzačnej vody na kovovom povrchu. Také rozdiely teploty v zásobníku vznikajú tiež zmenou tlaku plynu – najmä pri plnení (komprimácia ohriatie) alebo vyprázdnení (pri uvoľnení ochladenie). Trubica sa navyše ešte zvonka chráni „katodicky" pred koróziou. Pritom sa vedľa trubíc zakope „obetovaná anoda“ a spojí sa s kladným pólom rovnosmerného napätia, ale záporný pól sa spojí s trubicami. Tým sa korózia presmeruje na anodu.


Spaľovací priestor

Context: Spaľovacie priestory žiarových motorov Pri tzv. žiarových motoroch, ktoré sa už dnes nepoužívajú sa zmes pripravuje termickým spôsobom , t.j. nastrekuje na horúcu stenu žiarovej vložky. Tu je požiadavka tepelnej izolácie tejto vložky aby si zachovávala vysokú teplotu 650 - 750 °C, resp. vonkajšieho zdroja tepla pre zohriatie pri štartovaní.


Transformátor

Context: Použitie  energetika zdroje väzba medzi jednotlivými podobvodmi v elektronických obvodoch zdroj vysokého napätia (Teslov transformátor, zapaľovacia „cievka“ v zážihovom motore, zdroj vysokého napätia pre obrazovky) galvanické oddelenie


Brezina (okres Trebišov)

Context: Obec Brezina leží v regióne Dolný Zemplín na juhozápade okresu Trebišov, v rovinatej oblasti medzi Slanskými vrchmi, resp. ich časťou Milič a Zemplínskymi vrchmi, v tesnej blízkosti maďarských hraníc (približne 2 km). Susedí s obcami Kuzmice a Kazimír. Obcou preteká potok Izra. V obci začína značkovaná turistická trasa Brezina – Izra (jazero) – Čatorňa (Babia hora, medzi vrcholmi Zbojník/Tolvaj-hegy a Lipovec/Hársas-hegy), ktorou je možné prejsť ďalej do malej obce Pusztafalu v Maďarsku. Chotár obce sa nachádza medzi 135 a 310 mnm


Breza (okres Námestovo)

Context: Poloha a charakteristika Obec Breza sa rozprestiera v Podbeskydskej vrchovine na brehu rieky Bielej Oravy. Bola založená okolo roku 1580, osídlením obyvateľmi z Lokce, na základe valašského práva. Patrila Oravskému panstvu a spravovali ju dediční richtári. Obec Breza sa rozprestiera na ľavom brehu rieky Biela Orava v nadmorskej výške Najvyššími geodetickými bodmi územia sú stredohory Zraz (), Vyšná Poperačka () a Vráta (), ktoré sú od seba oddelené dolinou Kýčery. Celková výmera územia je 2 251 ha tvaru lichobežníka. Väčšinu katastrálneho územia tvoria lesy s porastom smreka obyčajného spestrené rôznymi rastlinami, trávami, kríkmi, ako lieska obyčajná, čučoriedka obyčajná, ruža šípová, breza biela, ojedinele buk obyčajný a pod. Brezanský chotár je známi výskytom lesných plodov, najmä jedlých húb, ktoré lákajú mnohých návštevníkov.


Hronec (okres Brezno)

Context: Polohopis Leží v údolí Čierneho Hronu na severnom okraji Veporských vrchov, približne 5 km západne od Brezna a 4 km východne od Podbrezovej. Rozloha obce je 35,14 km², nadmorská výška stredu obce je 492 m.


Prakovce

Context: Polohopis  Časti obce Sídlisko Breziny (Ortváň) a Sídlisko SNP, Za čurinku, Pánska štvrť(za traťou), Gelnická dolina, Malé domky, Prakovská dolina Vodné toky Rieka Hnilec Hrelíkov potok Zimná voda potok


Brezovica (okres Tvrdošín)

Context: Kultúra, šport a zaujímavosti V obci pôsobí Folklórny súbor Briezka , ktorý sa skladá z viacerých skupín: Folklórna skupina z Brezovice – Skupina bola založená v ruku 1981 a vedie ju Božena Pakosová. Ľudová hudba z Brezovice – Bola založená roku 2000 a vedie ju Ľubomír Kaník. Detský folklórny súbor Briezka – Súbor založil v roku 1990 a vedie Anton Kaník


Železná Breznica

Context: Dejiny V 15. storočí obec patrila k panstvu Dobrá Niva, ktoré sa vyčlenilo zo Zvolenského panstva po vybudovaní hradu. Názov Železnej Breznice, situovanej v blízkosti banských miest prezrádza, že už v 15. storočí predstavovala významné stredoslovenské železorudné stredisko. Väčšina jej obyvateľov bola zamestnaná v baniach a hutách a tiež sa živili výrobou uhlia.


Brezovica (okres Tvrdošín)

Context: Introduction  Brezovica je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín na úpätí Skorušinských vrchov smerom na juh od Trstenej.


Brezová pod Bradlom

Context: Dejiny Brezová na prelome 19. a 20. storočia. Fotografia: Pavel Socháň Počiatok najstaršieho osídlenia územia Brezovej pod Bradlom siaha do eneolitu – neskorej doby kamennej. Ďalšie nálezy sú zo začiatku bronzovej doby. Z roku 1262 pochádza najstarší písomný doklad o existencii osady Brezová (villa Brizoua) – dve listiny uhorského kráľa Bela IV. Brezová potom načas spustla, do roku 1568 o nej nemáme písomné zmienky. Poodhaliť aspoň niečo z týchto rokov nedávno pomohla archeológia. V Brezovej sa zistili stopy jednoduchého opevnenia rámcovo datovaného do 15. storočia. V roku 1564 došlo k zaľudneniu Brezovej, v roku 1568 sa ako Brezowa spomína v urbári čachtického panstva. V roku 1598 bolo na Brezovej už 111 domov. Rozloha poľnohospodárskej pôdy v úzkej brezovskej doline nestačila, v okolí preto začalo vznikať kopaničiarske osídlenie. K rozvoju kopaníc prispel i fakt, že poddaní mali pri ich užívaní veľké úľavy pri odvádzaní dávok a daní. Osídlenci prichádzali na Brezovú (a podobne aj do ďalších oblastí Myjavskej pahorkatiny) najmä zo severu Slovenska v rámci tzv. valašskej kolonizácie – viď priezviská obyvateľov Brezovej Brincza, Vallasik. V tejto neskorej fáze valašskej kolonizácie bola už etnická príslušnosť osídlencov slovenská a valachmi sa nazývali podľa valašského spôsobu života, vyznačujúceho sa salašníctvom a chovom dobytka. Niekoľko osídlencov prišlo pravdepodobne i z dedín na okolí Brezovej, čomu nasvedčujú ich priezviská – Brwnowzky, Krainan, Hrussowsky. Prílev osídlencov neskôr zoslabol a počet Brezovanov sa ďalej zvyšoval hlavne vďaka vysokému populačnému prírastku. Počas Rákocziho povstania kuruci (povstalci) na Brezovej na lúkach Brezovky v roku 1706 odzbrojili a zabili 491 cisárskych vojakov. 10. mája 1709 získala Brezová privilégiom panovníka Jozefa I. jarmočné právo a stala sa oppidom – zemepanským mestečkom. Brezová i jej kopanice prudko rástli. Obyvatelia pribúdali nielen v Brezovej, ale i v celom podbradliansko-podjavorinskom kraji. Nijaká oblasť Slovenska vtedy nedosiahla taký nárast obyvateľstva. Koncom 18. storočia mala Brezová 5291 obyvateľov. V roku 1753 bolo v Brezovej 209 remeselníkov. Rozvíjali sa najmä cechy garbiarsky, ševcovský, mäsiarsky, existoval i cech čižmársky. Nárast obyvateľstva pokračoval ešte v 1. polovici 19. storočia. V roku 1837 mala Brezová 6325 obyvateľov (5937 evanjelického, 246 rímskokatolíckeho a 142 židovského vyznania). Väčšina obyvateľov sa venovala poľnohospodárstvu, role vlastnili i remeselníci. Darilo sa garbiarom, Brezová sa v 1. polovici 19. storočia stala jedným z najdôležitejších centier výroby kože na Slovensku. V obyvateľstve Brezovej, formovanom okrem iného i dlhým zápasom o rešpektovanie svojich náboženských práv, dochádza od začiatku 19. storočia k rozvoju národného hnutia. V rokoch 1840–1843 bol brezovským evanjelickým kaplánom Jozef Miloslav Hurban. 28. apríla 1848 Hurban svojou rečou strháva na brezovskom rínku tritisíc prítomných a vyhlasuje Žiadosti slovenského národa v stolici nitrianskej požadujúce slovenčinu v úradnom styku, slovenské školy, slovenských poslancov na sneme a vrátenie kopaníc, pasienkov a hôr. V septembri 1848 sa podbradliansko-podjavorinský kraj stáva centrom povstania. Slovenská národná rada, prvá politická reprezentácia Slovákov, ktorej je Hurban predsedom, sa presúva z Myjavy na Brezovú. 22. septembra vybojujú na Brezovej slovenskí dobrovoľníci prvé víťazné bitky proti piatim stovkám príslušníkov pravidelného cisárskeho vojska a maďarských gardistov (dnes je 22. september na pamäť týchto bojov Dňom ozbrojených síl Slovenskej republiky). V druhej polovici 19. storočia sa zastavil rast Brezovej a nastal postupný pokles počtu jej obyvateľov, ktorý trval až do vzniku prvej Československej republiky. Poštový úrad mala Brezová od roku 1875, telegrafné spojenie od roku 1878 a železnicu až od roku 1899. Garbiarstvu sa venovalo okolo 300 majstrov. Po roku 1890 však nastal úpadok garbiarskeho remesla. Narastalo vysťahovalectvo, najviac Brezovanov odišlo do Ameriky (v rokoch 1893–1908 okolo 1500 ľudí). Národné povedomie prežilo v podbradliansko-podjavorinskom kraji i napriek útlaku. Iste nie je náhoda, že z tohto kraja vzišli Milan Rastislav Štefánik – najvýznamnejšia osobnosť našich novodobých dejín, či diplomati Štefan Osuský a Ján Papánek i ďalší, ktorí prispeli k formovaniu našej novodobej štátnosti. Za národnú slobodu bojovalo počas I. svetovej vojny v čs. légiách 31 Brezovanov, dvaja z nich zahynuli. V radoch rakúsko-uhorskej armády padlo v I. svetovej vojne 71 Brezovanov. K Československej republike sa prihlásila i Brezová. V roku 1919 bolo na Brezovej 4398 obyvateľov. Vznikli menšie garbiarske podniky, kože sa už začali vyrábať továrenským spôsobom. Okrem nich boli v Brezovej ešte dve šarovne, pradiareň, tkáčovňa, 2 tehelne, neskôr pribudla likérka. Úspešne sa rozvíjalo školstvo, 6. 1. 1919 bola otvorená prvá meštianska škola na Slovensku s vyučovacím jazykom slovenským. Podľa projektu Dušana Jurkoviča bola postavená v rokoch 1927–1928 Mohyla generála M. R. Štefánika na Bradle. Názov obce sa od roku 1928 zmenil z Brezovej na Brezovú pod Bradlom. II. svetová vojna priniesla najväčšie utrpenie brezovským Židom. Z Brezovej bolo do koncentračných táborov deportovaných 77 Židov, dospelí, rodiny i deti – 72 z nich zahynulo. Podbradliansko-podjavorinský kraj bol jednou z mála oblastí západného Slovenska, kde možno po vypuknutí Slovenského národného povstania hovoriť o ozbrojenom povstaní. Partizáni Oddielu Repta II. partizánskej brigády M. R. Štefánika pod vedením Jána Reptu dokázali úspešne pôsobiť až do konca vojny a mohli sa preto podieľať i na oslobodení Brezovej 7. apríla 1945. V II. svetovej vojne sa boja za slobodu v radoch domáceho i zahraničného odboja zúčastnilo 45 občanov Brezovej. Počas vojny zahynulo 84 obyvateľov Brezovej – 12 ich bolo umučených alebo padlých v bojoch, 72 židovských obyvateľov zahynulo v koncentračných táboroch. Z Oddielu Repta zahynulo 17 partizánov – niektorí v priamom boji, iní v koncentračných táboroch. Povojnová história Brezovej pod Bradlom bola spätá s priemyselným rozvojom – najmä so vznikom podniku Pružináreň a strojáreň. Súbežne s ním sa obnovil aj rozvoj Brezovej, ktorá bola v roku 1966 povýšená na mesto.


Horná Lehota (okres Brezno)

Context: Polohopis Leží na západnom okraji centrálnej časti Horehronského podolia, na hranici podcelkov Lopejská kotlina a Bystrianske podhorie. Obcou preteká potok, ktorý sa južne od obce v osade Bruchačka vlieva do Hnusného. Prístup do obce zabezpečuje cesta III/2374, ktorá odbočuje v Podbrezovej z cesty I/66 (Banská Bystrica – Brezno). Okresné mesto je vzdialené východným smerom, krajské mesto leží na západ.


Brezina (okres Trebišov)

Context: Polohopis Obec Brezina leží v regióne Dolný Zemplín na juhozápade okresu Trebišov, v rovinatej oblasti medzi Slanskými vrchmi, resp. ich časťou Milič a Zemplínskymi vrchmi, v tesnej blízkosti maďarských hraníc (približne 2 km). Susedí s obcami Kuzmice a Kazimír. Obcou preteká potok Izra. V obci začína značkovaná turistická trasa Brezina – Izra (jazero) – Čatorňa (Babia hora, medzi vrcholmi Zlodejka/Tolvaj-hegy a Lipovec/Hársas-hegy), ktorou je možné prejsť ďalej do malej obce Pusztafalu v Maďarsku. Chotár obce sa nachádza medzi 135 a


Brezovica (okres Sabinov)

Context: Introduction  Brezovica je obec na Slovensku v okrese Sabinov. Leží na styku Levočských vrchov a Bachurne a dnes je spolu so svojim okolím predovšetkým vyhľadávaným miestom víkendových výletov s perspektívou rozvoja vidieckeho cestovného ruchu. Po prvýkrát sa písomne spomína už v roku 1317, vtedy tu začal vznikať aj hrad, ktorý staval ako rodinné sídlo rod Berzeviciovcov. Dnes z neho ostali len terénne zvyšky, zanikol zrejme už koncom 15. storočia. Zachovali sa však iné zaujímavé pamiatky – pôvodne gotický, neskôr upravený kostol Všechsvätých z roku 1300. Okrem toho bolo v obci kedysi neuveriteľných 7 kúrií a renesančný kaštieľ zo 17. storočia, dnes síce čiastočne zachované, ale pomerne vážne zdevastované. V obci sú dodnes živé prvky ľudovej architektúry i tradičných remesiel. Dňa 22. apríla 2008 zasiahla obec silná prietrž mračien, ktorá spôsobila rozsiahle škody najmä na poľnohospodárskych plochách.


Silická Brezová

Context: Názov  Vývin názvu obce 1399 - Borzua 1430 - Bolzwa 1436 - Brozna 1455 - Borzwa 1477 - Borswa 1786 - Borsowa do 1906 - Borzova od 1906-1948 Silická Brezová - Szádvárborsa 1948 - Silická Brezová - Borzova


Brezová (vrch v Branisku)

Context: Opis Brezová leží v rázsoche, ktorá vybieha severovýchodným smerom z hlavného hrebeňa medzi Sľubicou () a Suchým hrbom (). Severne sa nachádza Zvolanská () a Patria (), západne Rudník (), Rajtopíky (), Suchý hrb a Sľubica, južným Predný () a Zadný Moravec () a Kamenčie () a východným smerom Zimná hora (), Za horou () a Vtáčia hora (). Masív odvodňuje riečka Svinka, ktorá patrí do povodia rieky Hornád. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Výhľady Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je však možné pozorovať okolité vrcholy Braniska, pri priaznivých podmienkach tiež východnú časť Nízkych Tatier, Vysoké a Belianske Tatry, Levočské vrchy, Čergov, Šarišskú vrchovinu, Slanské vrchy, Čiernu horu a Volovské vrchy.


Brezina (vrch v Bachurni)

Context: Opis Brezina leží v rázsoche, ktorá vybieha východným smerom z vrchu Mindžová (). Východne sa nachádza Hora () a Končistá hora (), južne Chrasť (), západným smerom Mindžová, Bučie (), Magura (), Bachureň () a Skalky () a severným Marduňa (), Kamenná () a Kohút (). Masív je súčasťou povodia Hornádu, kde vodu zo západných svahov odvádza Mindžovský potok, zo severných Malá Svinka a z južných Hermanovský potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Výhľady Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Bachurne, Čergov, Šarišskú vrchovinu, Slanské vrchy, Čiernu horu, Volovské vrchy a Branisko.


Čierny Balog

Context: Polohopis Rozľahlá obec sa nachádza v srdci Veporských vrchov, asi 4 km južne od Brezna. Tvorí ju 13 osád, situovaných pozdĺž toku Čierneho Hrona a v priľahlých údoliach, obkolesených hustými lesmi. Rieka tvorí os územia a pokračuje severozápadným smerom k Hroncu, kde sa vlieva do Hrona. Z Hronca až po osadu Dobroč rieku lemuje úzkorozchodná Čiernohronská železnica, ktorá v čase najväčšieho rozmachu dosahovala dĺžku takmer 132 km. Obcou prechádza cestná spojnica II/529 z Brezna cez sedlo Tlstý javor do Hriňovej. Osady Obec má 13 osád: Krám, Jergov, Balog, Závodie, Vydrovo, Medveďovo, Dolina, Fajtov, Komov, Látky, Jánošovka, Pustô a Dobroč.


Pohorelská Maša

Context: Poloha Leží v údolí Hrona, v nadmorskej výške , na ceste I/66 z Brezna na Pusté Pole. Osadou prechádza aj železničná trať z Brezna do Margecian. Obec leží na severnom okraji Muránskej planiny a rovnomenného národného parku, severne sa vypínajú Nízke Tatry a zároveň ochranné pásmo národného parku. Na západných svahoch vrchu Gindura () sa nachádza lyžiarske stredisko.


Brezovica (okres Tvrdošín)

Context: Dejiny Brezovica bola založená podľa valašského práva valachov patriacich k oravskému panstvu. Zakladaciu listinu vydal v roku 1580 Stanislav Thurzo (1576 – 1625) šoltýsovi Alexandrovi Walasekovi ako náhradu za klčovanie a obrábanie pozemkov pre poľnohospodárstvo. Obec bola v roku 1683 vypálená a v roku 1690 úplne zruinovaná litovskými vojskami. V roku 1695 bola zahájená rekatolizácia obce. Do doby Márie Terézie obec spravovali dediční šoltýsi. Neskôr volení richtári. Konečné pomery medzi starousadlíkmi a oravským panstvom boli upravené urbárskou dohodou z roku 1870. Názov obce je odvodený od brezy. Obyvateľstvo Obyvateľstvo tvoria od samých počiatkov ľudia slovenského pôvodu, hovoriaci typickým hornooravským nárečím.


Nedožery-Brezany

Context: Poloha Obec sa nachádza v Hornonitrianskej kotline, približne 5 km severne od Prievidze. Rozkladá sa takmer výhradne na ľavom brehu rieky Nitry, ktorá v južnej časti obce priberá ľavostranný Breziansky potok. Prevažne rovinatý terén chotára sa na východnom okraji obce dvíha na výbežky pohoria Žiar.


Brezová pod Bradlom

Context: Polohopis Mesto leží v údolí Brezovského potoka, na rozhraní Malých Karpát a Myjavskej pahorkatiny. Je vzdialená južne od Myjavy, východne od Senice a západne od Piešťan. Časti obce Minárčiny, Štverník, Hurbanova dolina, Žriedlova dolina („Židovské“). Ulice Ulice v Brezovej pod Bradlom: Myjavská, Prietržská, Bukovská, Bradlianska, Družstevná, Štúrova, J. Kráľa, Záhumnie, Budovateľská, Sídlisko D. Jurkoviča, Dr. Š. Osuského, Sídlisko Horný rad, Garbiarska, Hurbanova, Piešťanská, Baranecká, Odbojárov, Sídlisko Dolné Lúky, Vajanského, Pod vŕškami, Dolina, Staničná, Partizánska, Cesta SNP, Športová, Družstevná Námestia: Nám. M. R. Štefánika, Nám. 7. Apríla, Hoštáky Vodné toky Najbližšie okolie Brezovej odvodňuje Brezovský potok, ktorého hlavný prameň vyteká pod Pokryvníkmi, priberá ďalšie štyri potoky (cez Brezovú ešte preteká Baranecký potok, na ktorom je postavená vodná nádrž Brezová), preteká Brezovou, Hradišťom a medzi Osuským a Jablonicou sa vlieva do rieky Myjava, ktorá sa nakoniec vleje do pohraničnej rieky Morava.


Brezina

Context: Introduction  Brezina môže byť: porast brezy, pozri breza (rod) obec na Slovensku, pozri Brezina (okres Trebišov) vrch v Bachurni (), pozri Brezina (vrch v Bachurni) vrch (509,3 m n. m.) v Myjavskej pahorkatine pri meste Stará Turá, pozri Brezina (vrch v Myjavskej pahorkatine) vrch (264,6 m n. m.) v Ondavskej vrchovine, pozri Brezina (vrch v Ondavskej vrchovine) rozsiahly lesopark v Trenčíne, pozri Lesopark Brezina chránené územie v TANAP-e, pozri Brezina (prírodná rezervácia) potok v Gemeri, pozri Brezina (prítok Muráňa) priezvisko, pozri Brezina (priezvisko), napr.: Ivan Brezina ( 1967), český novinár Ján Brezina (1917 – 1977), slovenský básnik a literárny vedec Thomas Brezina ( 1963), rakúsky spisovateľ a televízny moderátor


Bradlo (Myjavská pahorkatina)

Context: Poloha Nachádza sa na južnom okraji pahorkatiny, približne severovýchodne od mesta Brezová pod Bradlom. Vrchol patrí do myjavského okresu a zasahuje do katastrálneho územia mesta Brezová pod Bradlom a obcí Priepasné a čiastočne aj Košariská.


Tekovská Breznica

Context: Polohopis Tekovská Breznica leží na ľavom brehu rieky Hron, 5 km južne od Novej Bane a 5 km severne od Hronského Beňadiku. Cez kataster obce prechádza rýchlostná cesta R1. Obec sa nachádza na juhozápadných pahorkoch Štiavnických vrchov, v doline medzi vrchmi Veľký Inovec a Priesil. Nadmorská výška obce sa pohybuje medzi 186 a 746 metrami. Cez chotár obce preteká rieka Hron. Neďaleko Tekovskej Breznice sa týči najmladšia sopka Strednej Európy a pod vrchom Chmelinie je lávová jaskyňa Sezam. Blízke osídlenia sú Orovnica, Nová Baňa a Hronský Beňadik.


Brezina (okres Trebišov)

Context: Dejiny Prvé písomné zmienky o obci pochádzajú približne z roku 1300. Brezina sa v nich spomína pod menom Kulkassa a Kulbasa. Brezina bola počas svojej histórie prevažne poľnohospodárskou obcou, menšia časť obyvateľstva sa venovala remeslám ako košikárstvo, drevorubačstvo, kováčstvo, tkáčstvo a kolárstvo. Obec patrila od roku 1321 šľachte z Kazimíra. V roku 1427 obyvatelia obce platili daň z 8 port, 1582 10 port. V 17. storočí obyvatelia obce schudobneli, v roku 1610 platili daň z 2,75 a 1635 jednej porty. Od roku 1920 sa obec nazývala Kolbaš, po maďarsky Kolbása. Po Prvej viedenskej arbitráži a počas 2. svetovej vojny zostala Brezina súčasťou Česko-Slovenska, resp. neskôr prvej Slovenskej republiky, napriek svojej polohe v blízkosti Maďarska – nachádzala sa v jedinom úseku slovenských hraníc, ohraničeným obcami Slanec, Slanská Huta a Michaľany, kde nedošlo k odstúpeniu územia. Rozvoj obce sa začal po 2. svetovej vojne. Obec bola oslobodená sovietskou armádou 17. decembra 1944. Do roku 1968 boli upravené miestne komunikácie a v roku 1981 bola dokončená regulácia potoka. Na základe vyhlášky povereníka vnútra dr. Daniela Okáliho č. A-311/16-II/3-1948 z 11. júna 1948 (úradný vestník vlády č. 55 čl. 946/1948) bola obec premenovaná na Brezinu.


Březina

Context: Pozri aj  Brezina


Grúňový potok (prítok Hlbokého potoka)

Context: Prameň Pramení v Skorušinských vrchoch, v podcelku Skorušina, na severozápadnom svahu Brezového vrchu (1 135,9 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 005 m n. m.


Izra (potok)

Context: Smer toku Od prameňa tečie najprv na východ, na hornom toku sa esovito ohýba a pokračuje znovu východným smerom. Pred obcou Brezina mení smer toku a tečie na juhovýchod, v blízkosti štátnej hranice tečie opäť k východu.


Slavkovský potok (prítok Torysy)

Context: Prítoky  pravostranné: krátky prítok prameniaci juhovýchodne od osady Podproč, Michalička, Čierny močiar, prítok z lokality Buchlica, Vysocký potok, prítok zo západného svahu Homôľky (800,3 m n. m.) ľavostranné: prítok z juhovýchodného svahu Hole (949,2 m n. m.), prítok z východného svahu Hole, Rovinka, prítok z juhovýchodného svahu Kozinca (842,1 m n. m.), Kunišovský potok, prítok z juhovýchodného svahu Úboče (803,0 m n. m.), Strieborný potok, dva krátke prítoky z lokality Žľabina Ústie Slavkovský potok ústi do Torysy na východnom okraji obce Brezovica v nadmorskej výške cca 443 m n. m. Obce Potok preteká cez katastrálne územie týchto obcí: Ordzovany Brutovce Bijacovce (tvorí severnú hranicu katastrálneho územia obce) Vyšný Slavkov (tvorí krátku hranicu na severozápade katastrálneho územia pri osade Vlčia) Nižný Slavkov (aj intravilánom obce) Brezovička (aj intravilánom obce) Brezovica (okrajom intravilánu) Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Torysy Kategória:Vodné toky v okrese Sabinov Kategória:Vodné toky v okrese Levoča


Mohyla Milana Rastislava Štefánika (Bradlo)

Context: Prístup Z mesta Brezová pod Bradlom vedie označená asfaltová cesta takmer až k pamätníku, kde je záchytné parkovisko. Turistický chodník z mesta má červenú farbu (Štefánikova magistrála) so zelenou odbočkou na bradlo. Z Košarísk žltou, potom zelenou turistickou značkou.


Tŕstie (vrch v Stolických vrchoch; 1121 m)

Context: Prístup  po červeno značenom Chodníku Márie Széchy: od juhu z osady Polom cez Kvakov vŕšok () od severu z obce Muráň cez Tri chotáre () a rázc. Tŕstie po zeleno značenom chodníku cez rázc. Tŕstie: od západu z Rimavskej Píly okolo chaty Tŕstie od juhovýchodu z Krokavy po žlto značenej turistickej trase od severu z Tisovca cez rázc. Tŕstie


Breznické podolie

Context: Turizmus Najvýznamnejšou pamiatkou tejto časti územia je Benediktínsky kláštor v Hronskom Beňadiku. Breznické podolie tak tvorí zázemie a východisko výstupov do okolitých pohorí. Severným okrajom vedie Novou Baňou červeno značená Rudná magistrála, vedúca atraktívnym územím s banskými pamiatkami. V južnej časti vedie z Tlmáč modro značená trasa do Štiavnických vrchov, na ktorú sa pripája aj zelená trasa z Tekovskej Breznice. Kláštor Hronský Beňadik a neďalekú Morovú kaplnku spája žltý chodník.


Brekov (hrad)

Context: Prístup  po značke z obce Brekov, trvanie ↑ 0:30 h, ↓ 0:20 h


Sen

Context: Sen je zážitok obrazových, zvukových a iných zmyslových vnemov vytváraných mozgom počas spánku. Udalosti v snoch bývajú často neuskutočniteľné alebo málo pravdepodobné, a snívajúci nad nimi obvykle nemá kontrolu. Výnimkou je bdelé snívanie, v ktorom si snívajúci uvedomuje, že sníva a niekedy je schopný ovplyvňovať snovú realitu, v ktorej sa nachádza. Snívajúci môžu mať zážitok silných emócií. Desivé alebo znepokojujúce sny sa nazývajú nočné mory. Vedecká disciplína výskumu sna sa nazýva oneirológia.


Jasnovidecký sen

Context: Introduction  Jasnovidecký sen je sen, ktorý podla skutočnosti, alebo v symboloch zobrazuje snívajúcemu človeku dej práve sa odohrávajúci mimo dosahu jeho zmyslového vnímania.


Sen

Context: Výklad snov Počas existencie ľudstva je možné zaznamenať v každej dobe, v ktorej človek dokázal súvisle a cielene premýšľať o javoch jemu blízkych, veľmi časté snahy vykladať významy snov. Z historického hľadiska môžeme rozdeliť túto tendenciu na tri smery: Symbolický výklad snov Pri tomto postupe je predmetom skúmania obsah sna ako celku. Obvykle sa prihliada na udalosti, ktoré sa v sne odohrali, v kontexte skutočnej situácie. Často sa predpokladá, že sen prináša informácie o dejoch nasledujúcich po súčasnej situácii, teda nahliada do budúcnosti. Tento prístup je výrazne nespoľahlivý, pretože dvaja rôzni vykladači, aj keď použijú rovnaký postup, môžu dôjsť k úplne rozdielnym, často aj opačným záverom. Za príklad takéhoto postupu je možné označiť tvrdenie, ku ktorému sa dopracoval biblický Jozef pri výklade faraónovho sna. Sen zobrazuje, ako za siedmimi tučnými kravami ide sedem vychudnutých, ktoré pohltia prvé. Sen je vykladaný ako očakávanie príchodu siedmich rokov biedy, ktoré pohltia všetok nadbytok vyprodukovaný v predošlých siedmich úrodných rokoch. Šifrovací výklad snov Šifrovacia metóda výkladu snov sa už snaží postupovať zmysluplnejšie. Z celého deja vyberá dôležité predmety a udalosti, ktoré pomocou kľúčovacej metódy prekladá do zrozumiteľného jazyka. Pretože predmetov a obyčajných udalostí, ktoré sa v snoch vyskytujú, je veľké množstvo, je pre výklad potrebný snár. Snár je v podstate slovník, ktorý obsahuje symbolický výklad každého hesla.Snáre však bývajú väčšinou nepoužiteľné, pretože každý človek má vlastnú symboliku a vlastné myslenie, ktorým sa sen riadi. Postupným prekladom všetkých významných prvkov získame veľké množstvo informácií. Je však na vykladačovi, ktorý túto metódu používa, aby dal jednotlivé informácie do súvislostí a vytvoril tak zmysluplný celok. Z tohto dôvodu je táto metóda, rovnako ako predchádzajúca symbolická , považovaná za neobjektívnu, nevedeckú a výrazne naivnú. Napr. pri hesle Had je možné nájsť nasledujúcu informáciu: byť ovinutý hadom je predpoveďou tvojej bezbrannosti voči intrigám nepriateľov . Analytický výklad snov Analytickú metódu definoval Sigmund Freud vo svojej knihe Výklad snov . Táto metóda je považovaná za jedinú vierohodnú a vedeckú metódu. Výklad snov týmto postupom veľmi pomohol pochopiť štruktúru mysle človeka, objavenie rozdelenia vedomia a nevedomia. Metóda rozoberá sen na čiastkové deje, ktoré skúma samostatne. V niektorých rysoch sa možno podobá šifrovacej metóde, ale v skutočnosti neobsahuje takmer žiadne metaforické a symbolické preklady; význam objektov vysvetľuje na základe znalostí rôznych psychických útvarov.


Antiromán

Context: Znaky  udalosti sú podávané nechronologicky chýba logická nadväznosť nejasná téma nejasný záver, viacero alternatívnych záverov alebo záver úplne chýba postavy nemajú rozvinuté osobnosti, sú bez vnútorného sveta a nevyvíjajú sa prázdne strany


Astrológia

Context: Súčasnosť V súčasnosti sa vyskytujú pokusy presvedčiť verejnosť o tom, že astrológia je veda. Autori nových kníh o astrológii píšu o vplyve slnečného žiarenia na človeka, o vplyve fáz Mesiaca na živočíchy, o kozmickom žiarení, o ultrafialových lúčoch, o gravitačných efektoch pri zmene polôh planét, o magnetických poruchách vznikajúcich vplyvom slnečných erupcií, o ionizácii atmosféry a biologických rytmoch. Astrologické predpovede sa však nerobia na základe skúmania toku žiarenia z vesmíru, slnečnej aktivity, záznamov magnetických porúch a gravitačného pôsobenia planét v rôznych konšteláciách, ale v podstate rovnako ako pred tisícročiami, a to z tradovaných formuliek označujúcich polohy planét v určitých súhvezdiach za zlé, v iných za dobré alebo opozíciu dvoch planét za zlú, konjunkciu za dobrú apod. Súčasní astrológovia preberajú staré skúsenosti bez ohľadu na to, že situácia na oblohe sa v priebehu tisícročí zmenila. Vstup Slnka do dvanástich znamení (súhvezdí zvieratníka) počítajú rovnakým spôsobom ako pred 2 000 r, hoci Slnko je v porovnaní s vtedajšou polohou v jarnom slnovrate o 30° ďalej. Pre astrológa je 21. marca Slnko v znamení Barana, na základe toho robí predpoveď, hoci v skutočnosti je Slnko 21. marca v súhvezdí Ryby. Je to dôsledok precesného pohybu zemskej osi. Pred 2 000 rokmi zemská os nesmerovala k Polárke ako dnes a o 12 000 r bude severný pól Zeme pri hviezde Vega v súhvezdí Lýra. Predpovede astrológov sú zhruba o 1 mesiac posunuté vzhľadom na dátum, pre ktorý sa robia. Úspech astrológov spočíva azda v tom, že z nesmierneho množstva predpovedí sa vždy nájdu také, ktoré sa splnia, a tie reklamne využijú. Zástancovia astrológie argumentujú, že moderní seriózni astrológovia si uvedomujú to, že znamenia zodiaku predstavujú určitú časť roka , a teda neuvažujú o postavení planét v súhvezdiach, ako sa mylne domnievajú hlavne kritici astrológie. Napríklad začiatok znamenia Barana predstavuje deň jarnej rovnodennosti a symboliku prírodných rytmov, v tomto prípade "prebúdzanie prírody, foriem života" po "zimnom spánku" a v tomto duchu analogicky stotožňuje symboliku "priebojnosti, iniciácie, seba-zachovania" do oblasti ľudských psycho-somatických procesov. Ani to však nič nemení na fakte, že ide o prázdnu symboliku a na nej založené postupy a výsledky astrológie nemajú žiadne ukotvenie v realite.


Isabel Allendeová

Context: O skutočnosti „Skutočnosť nie je len to, čo vidíme na povrchu, skutočnosť má i magickú dimenziu, a keď po nej zatúžime, máme právo ju nadsadiť a dať jej farebnosť“.