Sedlisko

Context: Opis toku Po prameni potok pokračuje severozápadným smerom, onedlho opúšťa les a preteká trávnatou medzou uprostred lúky. Mierne sa stáča na západ, vzápätí znova na severozápad a križuje sa s elektrickým vysokonapäťovým vedením. Podteká miestnu účelovú komunikáciu a preteká areálom výrobných technologických hál. Tok sa presmeruje na západoseverozápad, podteká lesnú cestu a vteká do listnatého lesa, kde je opäť premostený pieskovou vozovkou a oblúkom sa stočí na juhozápad. Tečie v trávnatom poraste, mení smer na západojuhozápadný a dva razy za sebou podteká novovybudované účelové komunikácie. Križuje sa s 400 kV elektrickými drôtmi, míňa pravobrežný kríž a hneď je premostený mostom cesty I/2. Potok pokračuje v trávnato stromovom poraste, v poľnohospodársky využívanej krajine, o chvíľu podteká poľnú cestu a stáča sa na severozápad. Zakrátko sa križuje so súborom šiestich elektrických vedení vysokého napätia a následne ho pretína umelý vodný kanál, ktorý priteká od severnejšej Dúbravy a ústi do južnejšieho Zohorského potoka. Podteká diaľnicu D2, stáča sa na severozápadosever a ku svojmu ústiu pokračuje trávnatým korytom. Napokon sa v lokalite Sedlíčka ľavostranne vlieva do Dúbravy, v nadmorskej výške , ako jej jediný prítok.


Kamenný potok (prítok Jelšového potoka)

Context: Opis toku Od prameňa tečie juhovýchodojužným až južným smerom poľnohospodárskym extravilánom obce Muľa, pravým brehom obmýva les aj pasienok Prieloh , tečie cez samotu Prieložská dolina , preteká cez pasienok aj pole Mačudov kút , tečie cez samotu Viničky , pravým brehom obmýva pole Drahy , tečie cez lúku Veľké Dlhé , v podteká cestu z Dolnej Strehovej do Trenča a do Veľkej nad Ipľom a v neďaleko štátnej slovensko-maďarskej hranice na okraji trvalého trávneho porastu Rárošské lúky ústi do Jelšového potoka ako jeho pravostranný prítok. Jelšový potok po krátkom cca 70 m úseku ústi do Ipľa Preteká v okrese Veľký Krtíš v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Juhoslovenská kotlina a v jeho podcelku Ipeľská kotlina. Nemá prítoky. Pôvod názvu Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Z podstatného mena kameň po rozšírení o adjektívnu príponu -ný s významom niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Kamenný potok s významom potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1991. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Kamenný potok nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom Kamenný potok (január 2023).


Rakytie (prítok Jalovčanky)

Context: Opis toku Na hornom toku tečie západojuhozápadným smerom, zľava priberá prítok spod Širokej (1 890 m n. m.), sprava najprv krátky prítok z juhozápadného úpätia Ráztoky, potom prítok (1 237,3 m n. m.) zo západného svahu Ráztoky a preteká dolinou Rakytie. Následne sa esovito stáča, pokračuje juhozápadným smerom a vteká do Liptovskej kotliny. Tu preteká chatovou oblasťou, priberá ľavostranný prítok (740,0 m n. m.) a severne od obce Jalovec sa v nadmorskej výške cca 715 m n. m. vlieva do Jalovského potoka. Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Váhu Kategória:Vodné toky v Západných Tatrách Kategória:Vodné toky v Liptovskej kotline Kategória:Vodné toky v okrese Liptovský Mikuláš


Štítnik (rieka)

Context: Opis toku Spočiatku tečie na juhovýchod Kohútskou dolinou, prudko sa ohýba a krátko tečie na juh, sprava priberá Lazárku a pokračuje juhovýchodným smerom. Vstupuje do Štítnického podolia v Revúckej vrchovine a preteká cez obec Čierna Lehota, kde priberá Lehotský potok zľava a pokračuje cez Slavošovce, kde priberá pravostranný Slavošovský a ľavostranný Zlatný potok. Za obcou priberá zľava Rakovec a ďalej preteká cez Rochovce a Ochtinú, kde sprava priberá Ochtinský potok a ďalej pri osade Medený hámor významný Hankovský potok z ľavej strany. Rieka potom tečie viac-menej na juh cez obec Štítnik, tu vytvára menšiu sihoť a nižšie pod obcou sa koryto rieky rozdeľuje na dve ramená, ktoré tečú rovnobežne. Následne preteká na styku Plešivskej planiny na ľavom brehu a Revúckej vrchoviny na pravom brehu, s viacerými vyvieračkami na ľavom brehu (Hučiaca vyvieračka, Veľká studňa). Pri obci Kunova Teplica sa ramená rieky opäť spájajú a ďalej tečie v jednom koryte, sprava priberá Gočaltovský potok, tečie okrajom Paškovej a vstupuje na územie Slovenského krasu. Hlbokým a širokým údolím oddeľuje Plešivskú planinu na ľavom brehu a Koniarsku planinu na pravom brehu. Potom priberá ešte dva kratšie prítoky a pri obci Plešivec ústi v nadmorskej výške cca do Slanej.


Miličský potok

Context: Opis toku V pramennej oblasti tečie severovýchodným smerom, následne vstupuje do Salašskej brázdy a na krátkom úseku tečie na sever. Zľava priberá krátky prítok zo severovýchodného svahu Malého Miliča () a pokračuje severoseverovýchodným smerom. Sprava ďalej priberá prítok z juhozápadného úpätia Suchej hory () a opäť tečie severným smerom. Z ľavej strany ešte priberá prítok prameniaci juhovýchodne od obce Slanská Huta, vytvára výrazný oblúk ohnutý na východ a tečie k ústiu západným smerom. Do Starého potoka sa vlieva juhovýchodne od obce Nový Salaš v nadmorskej výške Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Bodrogu Kategória:Vodné toky v Slanských vrchoch Kategória:Vodné toky v okrese Košice-okolie


Suchá (prítok Ipľa)

Context: Opis toku Tečie na juh katastrálnym územím obce České Brezovo, potom cez osadu Vaľkovo, ktorá patrí už do regiónu Malohont kde priberá Vaľkovský potok zľava, stáča sa na juhovýchod a vstupuje do Lučenskej kotliny. Tu najprv preteká cez obec Hrnčiarska Ves, na krátkom úseku tečie južným smerom, zľava priberá Selčiansky potok a prudko sa stáča na juhovýchod. Ďalej tečie cez Hrnčiarske Zalužany a pri Sušanoch mení smer toku opäť na juh. Pri Ožďanoch priberá dva kratšie prítoky a stáča sa na juhozápad. Na území Pokoradzkých terás priberá najprv sprava Maštinský potok, opúšťa Malohont a dostáva sa späť do Novohradu, priberá pravostrannú Šťavicu a následne zľava Sokolí potok. Preteká okrajom obce Veľké Dravce, z pravej strany priberá Vatín a zľava Čírinec. Obteká Bučenskú vrchovinu na ľavom brehu a osadu Nový Sad na pravom brehu, na krátkom úseku tečie na juh a pri obci Šávoľ priberá ľavostranný Šávoľský potok. Veľkým oblúkom sa stáča na západ, priberá svoj najvýznamnejší prítok, ľavostrannú Belinu, a tečie okrajom obcí Prša a Fiľakovské Kováče. Južne od obce Holiša sa vlieva v nadmorskej výške cca do Ipľa.


Jablonka (potok)

Context: Opis toku Od prameňa tečie najprv na krátkom úseku na východ, stáča sa na severovýchod, preteká ústredím obce Jablonka, pričom pod obcou sa postupne výrazným oblúkom (smerujúcim k severu) stáča k juhovýchodu a pri osade Kubečkovci priberá ľavostranný Zemanovský potok. Ďalej preteká územím obce Krajné, popri osadách Luskovica a Žadovica na ľavom brehu, južne od osady Mitalovec sa znovu stáča a JJV smerom tečie intravilánom Krajného. Južne od intravilánu priberá významný pravostranný prítok, Matejovský potok, rozširuje svoje koryto, opätovne sa oblúkom stáča a pokračuje severovýchodným smerom. Pri osade Podvrch priberá ľavostranný Rudník a ďalej tečie po hranici Malých Karpát. Koryto potom utvára niekoľko zákrut, preteká cez obec Hrachovište, kde zľava priberá svoj najvodnatejší prítok, Tŕstie. Za obcou sa hlboko vrezáva do masívu Čachtických Karpát, ktoré preteká výrazným oblúkom. Tečie obcou Višňové, popod Čachtický hrad vypínajúci sa na pravom brehu a utvára kaňonovitú Višňovskú dolinu, ktorou preteká viac menej na sever. Následne sa veľkým oblúkom stáča na juhovýchod a pokračuje Čachtickou dolinou. Ďalej opúšťa Čachtické Karpaty a vstupuje do Podunajskej pahorkatiny, kde preteká obcou Čachtice. Neďaleko centra obce sa vodný tok rozvetvuje, pričom ľavé rameno (hlavný tok) pokračuje juhovýchodným smerom ako Čachtický kanál a pravé rameno smerom na juh pod názvom Dubová. Čachtický kanál sprvu tečie smerom na VJV, východne od Čachtíc sa stáča severojužným smerom a následne západne od Brunoviec na východ. Južne od Brunoviec sa ešte esovito stáča a na východnom okraji intravilánu obce Horná Streda ústi do Biskupického kanála tečúceho súbežne s Váhom.


Marianna Ďurianová

Context: V júli 2006 sa vydala za českého moderátora Libora Boučka,  v decembri pár podal žiadosť o rozvod. Oficiálnym dôvodom bolo citové ochladenie, no Mariannin mimomanželský vzťah s Honzíkom Novotným sa stal verejným tajomstvom. V roku 2011 sa zasnúbila s Romanom Doležajom a o rok neskôr sa im narodil syn Roman. Marianna sa po čase vrátila do Markízy, kde pracovala na čiastočný úväzok. Neskôr prešla do konkurenčnej televízie Joj, kde mala mať vlastnú reláciu. Tento zámer nevyšiel a uplatnenie našla vo vydavateľstve Ringier Axel Springer. Od roku 2017 pracuje v RTVS.


Andrea Fischer

Context: Životopis Bola neterou speváčky Evy Márie Uhríkovej a od roku 2012 aj manželkou Otta Weitera, s ktorým účinkovala v rôznych hudobných reláciách televízie Senzi. Do roku 2011 vlastnila a prevádzkovala reštauráciu v Bratislave. Kvôli hudobným, speváckym, producentským, moderátorskym aktivitám túto činnosť ukončila. Žila spolu s manželom v Zálesí, kde 15. júla 2020 zomrela.


Dagmar Dianová

Context: Introduction  Dagmar „Didiana“ Dianová ( 1977, Bratislava) je slovenská rozhlasová a televízna moderátorka. Vyštudovala Hotelovú akadémiu odbor Hotelový manažment. V tejto oblasti však nikdy nepôsobila a hneď po maturite začala pracovať vo Fun rádiu. Okrem práce v rádiu, kde získala potrebné moderátorské skúsenosti, pracovala aj v televízii. Vo verejnoprávnej televízii moderovala populárnu reláciu pre mládež Zóna D , hitparádu najúspešnejších albumov Top 20 Slovensko , reláciu o novinkách v kinách a na videokazetách Film a video , telefonickú súťaž Maxihra a live vysielanie Fun o piatej . V roku 2005 dostala ponuku z TV JOJ moderovať televíznu súťaž VyVolení , neskôr reláciu o celebritách Mojito a tanečnú súťaž Hviezdy na ľade . Moderovala tiež magazín Zdravo a naplno na STV 3.


Ladislav Ďurkovič

Context: Autonehoda V roku 2003 zapríčinil autonehodu, po ktorej sa v médiách objavila správa, že havaroval pod vplyvom drog. Ďurkovič však túto skutočnosť poprel a vyjadril že išlo o pomstu polície. V roku 2006 následné vyšetrovanie aj súdnoznalecký posudok potvrdil že pod vplyvom drog nebol a bol súdom právoplatne zbavený obvinenia z brania drog, či jazdy pod vplyvom drog.


Zuzana Haasová

Context: Život Už ako šesťročná pôsobila v inscenáciách STV. V pätnástich rokoch účinkovala v seriáli Silvánovci . V roku 1997 hrala v seriáli Duchovia dcéru Zdeny Studenkovej pojašenú Viki Pačmagovú. Hrala aj v Ordinácii v ružovej záhrade . Momentálne hrá v seriáli Panelák Soňu Jančovú. Päť rokov pôsobila v rádiu Twist ako moderátorka Literárnej revue. Neskôr, v roku 2005 prešla do rádia Devín, kde ďalšie štyri sezóny uvádzala reláciu To všetko je jazz. Ako dabingová herečka dabuje v STV a súkromných dabingových štúdiách.


Věra Bílá

Context: Filmografia  1976 Ružové sny, réžia Dušan Hanák 1980 Ja milujem, ty miluješ, réžia Dušan Hanák 1999 Čiernobiela vo farbe, dokumentárny film o Věre Bílej 2018 Posledná nádej Věry Bílej, film o pokuse o návrat na scénu, réžia David Vondráček, Roman santur


Marie Poledňáková

Context: Životopis Od roku 1961 až do roku 1983 pracovala v Československej televízii, najskôr 10 rokov vo funkcii asistentky réžie, neskôr už ako scenáristka a režisérka. Od roku 1983 pracovala 6 rokov ako režisérka Filmového štúdia Barrandov. V roku 1990 bola spoluzakladateľkou spoločnosti FTV Premiera, ktorá získala prvú licenciu pre súkromné televízne vysielanie v Česku (dnes TV Prima). Po predaji svojho podielu v roku 1994 podnikala v nakladateľstve a vydavateľstve Premiéra Studio. Jej manželom bol Ivan Poledňák, český muzikológ, s ktorým mali syna Petra Poledňáka.


Klamstvo (seriál)

Context: Obsadenie Herec Postava Povolanie Poznámky Tomáš Maštalír Andrej Rosický prestížny kardiochirurg Lukášov otec, obeť Laury Kalasovej Monika Horváthová Laura Kalasová učiteľka slovenského jazyka Obeť Andrejovho znásilnenia, zavraždila Andreja Rosického Martin Pallay Lukáš Rosický Laurin študent Andrejov syn Zuzana Fialová Hana Lukáčová vyšetrovateľka kriminálnej polície, majorka Pavol Višňovský Oto Májek vyšetrovateľ kriminálnej polície Ivana Kuxová Katarína Vydrová anestéziologička sestra Laury, Richardova manželka ma dva deti Martin Mňahončák Richard Vydra otec na materskej dovolenke manžel Kataríny Ján Dobrík Tomáš Bauer policajt bývalý priateľ Laury Matúš Kvietik Branislav Májek kapitán NAKA syn Ota Májeka, užívateľ kokaínu Sarah Arató Erika Wolfová bývalá vyšetrovateľka kriminálnej polície, profesorka Akadémie PZ Sandrina partnerka, obeť Andrejovho znásilnenia Alena Ďuránová Sandra profesionálna vojačka Erikina partnerka Soňa Norisová gynekologička Marek Geišberg Ján Polák architekt Ľuboš Kostelný Oliver Horváth farmaceut Andrejov priateľ Zatknutí Zuzana Porubjaková Vanda manželka majiteľa housebott obeť Andrejovho znásilnenia


Zuzana Mistríková

Context: Biografia Dcéra herca Jána Mistríka, má staršiu a mladšiu sestru. V rokoch 19851987 asistentka strihu v Slovenskej televízii v Bratislave. V rokoch 19871990 študovala odbor divadelná dramaturgia na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Počas revolučných politických a sociálnych zmien udalostí v novembri a decembri 1989 (nežná revolúcia) bola jednou z hlavných tvárí študentského hnutia. Ako zástupkyňa študentského hnutia (spolu so S. Bombíkom) sa zúčastnila prvej Televíznu reláciu Štúdio Dialóg vysielali 24. novembra. Bolo to vôbec prvýkrát, čo verejnosť mohla sledovať diskusiu so zástupcami komunistov na jednej strane a ich oponetami. „Dopadlo to celkom dobre... a odvtedy som sa stala akousi hovorkyňou študentského hnutia,“ spomína Mistríková. Od roku 1990 bola poslankyňou Slovenskej národnej rady za stranu Verejnosť proti násiliu (VPN). Od roku 1991 bola poradkyňa 1. podpredsedu vlády SR, jej pedagóga Martina Porubjaka. Z vrcholovej politiky odišla po voľbách v júni 1992. (Voľby do Federálneho zhromaždenia sa konali v dňoch 5. – 6. júna 1992. Volilo sa do oboch komôr Federálneho zhromaždenia, do Snemovne ľudu aj do Snemovne národov. Súbežne sa konali aj voľby do parlamentov oboch republík – do Slovenskej národnej rady). VPN neprekročilo potrebné 5-percentné volebné kvórum pre vstup do parlamentu a následne bolo rozpustené. Voľby na Slovensku vyhralo Hnutie za demokratické Slovensko s viac ako 33% hlasov voličov. Deň po voľbách, v pondelok 7. júna 1992 mala štátnice a ukončila vysokú školu. Ako spoluzakladateľka Fun rádia sa podieľala na založení Asociácie nezávislých rádií, pre ktorú od decembra 1992 (premenovaná na Asociácia nezávislých rozhlasových a televíznych staníc Slovenska – ANRTS, potom rozdelená na televíznu a Asociácia rádií Slovenska ) pracovala. Angažovala sa aj v Mediálnom inštitúte , ktorý bol založený 17. novembra 1998 ako nezávislé odborné výskumno – vzdelávacie občianske združenie zamerané na mediálny trh a rozvoj mediálneho prostredia. V rokoch 2002 až 2006 pôsobila na ministerstve kultúry ako generálna riaditeľka sekcie médií a audiovízie. V 90-tych rokoch 20. storočia voľne spolupracovala na divadelných predstaveniach režiséra a choreografa O. Šotha. Je spoluautorkou scenára rockového tanečného predstavenia „Zvláštna radosť žiť“ (SND 1990). V súčasnosti sa venuje produkovaniu filmov (napríklad „Učiteľka“, réžia Jan Hřebejk) a pôsobí ako prezidentka Asociácie nezávislých producentov . Bývalá členka Slovenskej rady VPN , Rady Slovenského rozhlasu a Vysokoškolskej únie Slovenska .


Gabriela Vránová

Context: Životopis Narodila sa na Slovensku v učiteľskej rodine, detstvo prežila v Brne. Po absolutóriu brnianskej JAMU v roku 1960 pôsobila najprv dva roky v Národnom divadle moravskoslezskom v Ostrave, potom odišla na pozvanie riaditeľa Ľuboša Pistoria do pražského Divadla na Vinohradoch, kde pôsobila v rokoch 1962 až 2004 a 2012 až 2016. Účinkovala v rade filmov a televíznych inscenácií. V závere života bola bez stáleho divadelného angažmánu, úspešne spolupracovala s rozhlasom, v roku 2004 jej bola udelená Cena Františka Filipovského za celoživotné majstrovstvo v dabingu. Pedagogicky pôsobila na pražskom konzervatóriu, kde od roku 1974 vyučovala herectvo. S druhým manželom, stredoškolským profesorom matematiky Jiřím Kepkom, mala syna herca a režiséra Ondreja Kepka. Mladšia sestra Miriam Vránová ( 1959) bola pred emigráciou do USA v 80. rokoch tiež herečkou, rovnako ako švagor Jaroslav Kepka. Zomrela 16. júna 2018. Posledná rozlúčka sa uskutočnilo 22. júna 2018 v Divadle na Vinohradoch.


Helena Vrtichová

Context: Zo života Dlhé roky pôsobila a spievala aj v Česku. Svoje piesne spieva a v zábavnej show Pesničky z kasína. Účinkovala v reláciách Repete a Kaviareň Slávia. Pracovala taktiež ako poštárka v Novom Meste nad Váhom.


Mária Bartalos

Context: Životopis Pochádza z obce Čajkov, študovala hudobno-dramatické umenie na Súkromnom konzervatóriu v Nitre. Účinkovala v divadelnej hre Sladká Charity . Na televíznej obrazovke debutovala epizódnou postavou v seriáli Aféry . Je známa ako Zuzka Vŕbová zo seriálu Pod povrchom . Stvárnila hlavnú postavu (Táňa Jablonská) v televíznom seriáli Kukučka. Vystupovala v seriáli Oteckovia ako Linda. Vystupuje aj v kľúčovej role v seriálovom a filmovom spracovaní trileru Trhlina. Momentálne je na materskej dovolenke. Bola členkou Radošinského naivného divadla a hosťujúcou herečkou v Slovenskom národnom divadle. V roku 2021 počas druhého tehotenstva sa postupne prestala venovať herectvu a začala sa venovať rodinnému podnikaniu v rámci pohybového štúdia Movement.


Zuzana Belohorcová

Context: Introduction  Zuzana Belohorcová ( 24. február 1976, Žilina) je slovenská moderátorka. Absolvovala bratislavské Konzervatórium v odbore operný spev a klavír. Opere sa však nevenovala, v dvadsiatich rokoch ju opustila a dva roky pôsobila v STV ako programová hlásateľka, moderátorka Počasia a moderátorka súťažnej hry KENO 10. Neskôr sa zamestnala v televízii Markíza, kde v začiatkoch uvádzala správy o počasí, potom tri roky uvádzala erotickú reláciu Láskanie. V lete 2003 sa stala moderátorkou erotickej relácie Peříčko televízie Nova. V rovnakom čase začala študovať Fakultu masmediálnej komunikácie a reklamy na Univerzite Konštantína Filozofa v Nitre. V roku 2005 uvádzala v televízii Markíza reality show Big Brother. Vo filme Mira Šindelku Zostane to medzi nami stvárnila postavu dievčaťa na telefóne a v divadle Aréna účinkovala v predstavení Totálne mimo. Taktiež účinkovala v českom seriáli Ošklivka Katka, kde stvárnila samu seba ako modelku pre firmu KM Štýl v Prahe. Dňa 3.2.2010 sa narodila Zuzane a jej priateľovi Vlastimilovi Hájekovi dcéra Salma.


Marianna

Context: Známi nositelia mena  Marianna Ďurianová – slovenská moderátorka Marianna Grznárová – slovenská spisovateľka


Alexandra Novotná-Rozborilová

Context: Osobný život 26. júna 2017 sa vydala za Viliama Rozborila, známeho televízneho moderátora, scenáristu a producenta. Z predchádzajúceho manželstva má dcéru Ninu.


Marianna Ďurianová

Context: Životopis Študovala na Obchodnej akadémii v Žiari nad Hronom, potom na Univerzite Komenského odbor psychológia. Má sestru Darinu (1975), s ktorou istý čas podnikali a brata Tomáša (1987). V júli 2006 sa vydala za českého moderátora Libora Boučka, v decembri pár podal žiadosť o rozvod. Oficiálnym dôvodom bolo citové ochladenie, no Mariannin mimomanželský vzťah s Honzíkom Novotným sa stal verejným tajomstvom. V roku 2011 sa zasnúbila s Romanom Doležajom a o rok neskôr sa im narodil syn Roman. Marianna sa po čase vrátila do Markízy, kde pracovala na čiastočný úväzok. Neskôr prešla do konkurenčnej televízie Joj, kde mala mať vlastnú reláciu. Tento zámer nevyšiel a uplatnenie našla vo vydavateľstve Ringier Axel Springer. Od roku 2017 pracuje v RTVS. Zúčastnila sa Let s Dance. Kategória:Slovenskí televízni moderátori Kategória:Osobnosti zo Žiaru nad Hronom


Kristýna Badinková Nováková

Context: Biografia Kristýna vyštudovala cestovný ruch a alternatívne a bábkové divadlo na DAMU. V rokoch 1994 až 1998 bola členkou divadelného súboru Bílá síť , od roku 2005 organizuje vlastné divadelné projekty (v roku 2005 premiéra autorského predstavenia ADORE v divadelnom priestore NoD v Prahe). Do podvedomia divákov sa dostala vďaka filmu Výchova dívek v Čechách , kde na seba upozornila v úlohe školáčky Agáty. Tam si ju tiež všimol režisér Jan Hřebejk, ktorý ju pozval na konkurz do roly Jindřišky vo filme Pelíšky . Ďalej si zahrala v televíznych seriáloch Bazén , Ordinace v růžové zahradě , Letiště a vo filmoch Ro(c)k podvraťáků , Chyťte doktora , Děti noci a i. Objavila sa tiež v dokumente Můj dům, můj hrad režiséra Pavla Fojtíka a vo filme Jak jsme natáčeli s Tomem režiséra Morisa Issu – víťaznej snímky medzinárodnej prehliadky CIAK Junior, kde súťažia krátke filmy, natočené podľa detských námetov. Kristýna Nováková tiež hráva v divadle, napríklad v Studiu Dva: Dámská šatna , Zdravý nemocný , Absolvent . Bola vydatá za režiséra Jaroslava Fuitu a 25. novembra 2009 sa im narodila dcéra Rozárie, 2013 Mariana. V roku 2016 sa s ním rozviedla. V súčasnosti je druhýkrát vydatá.


Marianna Ďurianová

Context: Introduction  Marianna Ďurianová ( 27. január 1977, Žiar nad Hronom) je slovenská moderátorka. Svoju televíznu kariéru odštartovala v Slovenskej televízii (RTVS), neskôr sa uplatnila v Televízii Markíza, kde bola moderátorkou hlavného večerného spravodajstva. Od roku 2015 moderuje internetové správy denníka Nový Čas.


Ladislav Ďurkovič

Context: Televízia JOJ Do TV JOJ nastúpil v novembri 2005. Aj napriek netradičnému výzoru - vyholená hlava, farebné dredy, tetovania, pírsingy, si po čase svojimi odvážnymi a netradičnými reportážami získal sympatie divákov a popularitu. Od jari 2006 bol interným zamestnancom Televízie JOJ. Prinášal reportáže z prezidentského paláca, tábora bezdomovcov, či zo života narkomanov alebo o návšteve Paris Hilton. Pôsobil v spravodajstve, publicistike, okrem večerných Novín v Črepinách, Novinách plus, ranných novinách, Črepinách plus a Prvých novinách. Výnimočná bola jeho sériá reportáži o narkomanovi Lukym. Nakrútil ho na zničeného od drog túlajúceho sa po uliciach bez domova, ako kradne v obchode a aj ako si priamo pred kamerou pripravuje a pichá heroín. Následne aj vďaka Ďurkovičovej pomoci odišiel z väzenia na ročnú protidrogovú liečbu a dnes opäť užíva drogy. Z televízie odišiel na vlastnú žiadosť po tri a pol roku v máji 2009.


Alena Heribanová

Context: Profesná kariéra V roku 1979 po úspešnom konkurze nastúpila na pozíciu programovej hlásateľky Československej televízie. Počas svojej vyše tridsaťpäť ročnej televíznej kariéry moderovala stovky programov, veľkých zábavných relácií, koncertov klasickej a populárnej hudby, ženských magazínov a talk show. Veľmi úspešné boli cyklické relácie Metronom, Hra o Niké, Stoptime. Najväčší divácky záujem si získali jej autorské projekty: talkshow Siesta, Babinec (spolu so Soňou Müllerovou), cestopisný seriál Cestovná horúčka, Soireé z Mlynskej doliny, Anjeli strážni. V roku 2007 súťažila v televíznej šou TV Markíza Bailando a o štyri roky neskôr v tanečnej súťaži Let´s dance. Niekoľkokrát zastupovala Slovensko ako moderátorka v súťaži Eurovision Song Contest.


Miriam Jarošová

Context: Zaujímavosti Predpoveď počasia v relácii Najlepšie počasie robí ona (ako aj jej kolegovia) bez „čítačky“ priamo „z hlavy“, ako prezradila v jednom z rozhovorov.


Elena Vacvalová

Context: Životopis Vyrastala v Tisovci. Jej rodičia boli učitelia. Počas štúdia sa venovala basketbalu, športovej streľbe a hádzanej. Po strednej škole nebola prijatá na VŠMU, začala preto študovať odbor televízna žurnalistika na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, ktorý absolvovala v roku 1981 a kde sa tiež zoznámila so svojím budúcim kolegom Oliverom Andrásym. So svojím prvým manželom má dcéru Elenu. Po štúdiách začala pracovať v redakcii časopisu Kamarát , kde sa zoznámila so svojím druhým manželom Jurajom Vacvalom. V roku 1987 začala pracovať v Československom rozhlase, kde moderovala reláciu Humorikon spolu s Oliverom Andrásym. Reláciu Humorikon moderovala až do roku 1991. V roku 1992 začala opäť so svojím kolegom Oliverom Andrásym moderovať reláciu Čo dokáže ulica , ktorú Slovenská televízia vysielala až do roku 1997. V roku 1993 založila s Oliverom Andrásym a Stanislavom Gurkom produkčnú firmu Hattrick. Od roku 1995 moderovala v televízii VTV reláciu Aj múdry schybí , opäť spolu s Oliverom Andrásym. V roku 1998 reláciu prevzala TV Markíza, kde ju moderovala až do jeho zrušenia v roku 2010. Ďalšou reláciou, ktorú moderovala s Oliverom Andrásym bol Dereš , ktorý od roku 1999 vysielala TV Markíza. Okrem relácií Aj múdry schybí a Dereše , ktoré moderovala spolu s Oliverom Andrásym, pribudli aj ďalšie programy, ktoré začala moderovať sama. V roku 2002 to bola relácia Ružové okuliare a po čase vystriedala Róberta Beňa v moderovaní relácie Sedem s r.o. , ktorú do roku 2008 vysielala TV Markíza a nasledujúci rok ju prevzala TV JOJ, ktorá ju premenovala na Sedem a vysiela ju dodnes. V roku 2010 TV Markíza ukončila vysielanie relácie Aj múdry schybí , ktorú v roku 2012 prevzala RTVS a premenovala ju na Nikto nie je dokonalý . Elena Vacvalová spolu s Oliverom Andrásym ju moderovala do roku 2013. V roku 2016 začala na RTVS moderovať reláciu Zlaté časy spolu s Danom Heribanom, ktorého v roku 2017 nahradil Milan Lasica, ako stály hosť. V roku 2015 si zahrala aj vo filme Andílek na nervy , kde stvárnila rolu sociálnej pracovníčky.


Zuzana Wienk

Context: Pôsobenie v médiách Po maturite na bratislavskom Gymnáziu L. Novomeského vyštudovala žurnalistiku na Univerzite Komenského v Bratislave. Už po prvom ročníku začala pracovať v Žurnále Rádia Twist. Neskôr na krátky čas prešla do spravodajstva Slovenskej televízie, no opäť sa vrátila do Rádia Twist. Od prelomu tisícročí pracovala dva roky v Domino Fóre, súčasne moderovala diskusnú reláciu „Bude lepšie?!“ .


Lucia Kollárová

Context: Teleráno Od apríla 2007 pôsobí v Teleráne Markízy, kde moderuje soft-news rubriku, zameranú na životný štýl, šoubiznis a trendy. Rubrika existovala tri roky pod názvom "Horúce novinky zo šoubiznisu", na jeseň 2010 zmenili jej názov na "Silná káva s Luciou Kollárovou".


Zlatica Švajdová-Puškárová

Context: Životopis Po skončení talianskeho bilingválneho gymnázia vyštudovala politológiu a žurnalistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pracovať začala ako novinárka v bratislavskom Večerníku, neskôr v denníku SME. Pracovala aj pre agentúru SITA. V roku 1999 odišla zo Slovenskej televízie do TV Markíza, kde začínala ako redaktorka spravodajstva Televíznych novín. Okrem moderovania spravodajských vstupov TV novín, moderovala politickú reláciu Na telo a Televízne noviny. Od roku 2015 je vydatá za kolegu Patrika Švajdu.


Zuzana Javorová

Context: Životopis V rokoch 1998 – 2006 navštevovala Gymnázium Federica Garcíu Lorcu v Bratislave. Rok pred začiatkom štúdia na Katedre žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave sa stala redaktorkou mesačníka Kamarát , kde pôsobila až do roku 2008. Popri bakalárskom štúdiu pracovala aj ako marketingový asistent v spoločnosti Studio Moderna, medzi ktorej značky patrí aj Top Shop. Od roku 2008 do roku 2011 bola redaktorkou a moderátorkou spravodajstva TV Ružinov. V roku 2011 dokončila magisterské štúdium žurnalistiky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V TV Markíza začínala ako redaktorka relácie Lampáreň a v roku 2011 prešla do Televíznych novín . Rok po dokončení štúdia sa tiež stala moderátorkou Ranných Televíznych novín TV Markíza, ktorou bola až do roku 2019. V roku 2015 sa Zuzana vydala za kameramana Petra Javora.


Petra Jurinová

Context: Introduction  Petra Jurinová ( 20. október 1986, Šaľa ) je slovenská speváčka a moderátorka. V Slovenskej televízii moderovala programy: Sobotníček, Je tu Yeti, Rozhľadňa, Superchyty, XXL, Blesk, Extra, a mnohé ďalšie .


Karin Majtánová

Context: Introduction Mgr. Karin Majtánová , PhD. ( 1. február 1974, Trenčín) je slovenská herečka, modelka a moderátorka. V roku 1993 získala titul Miss Slovensko. Pracovala aj ako dramaturgička a letuška. Má syna Samuela, ktorý sa stal majstrom slovenských stredných škôl v basketbale. V súčasnosti moderuje televíznu reláciu Dámsky klub na STV.


Nora Kabrheľová

Context: Televízna kariéra Do mediálneho povedomia sa dostala v roku 2004 vďaka reality show VILOmeniny, kde spolu s manželom Braňom Mojsejom súťažili proti rodine bezdomovcov. Neskôr sa objavili aj v show Domáca horúčka , ktorú odvysielala Slovenská televízia. V roku 2005 spolupracovali s manželom s TV Markíza na projekte reality show Mojsejovci. V roku 2011 spolupracovala s TV Prima a TV JOJ na reality show Šéfka. V roku 2010 účinkovala v projekte TV JOJ Kapor na torte a v roku 2013 v projekte VIP Nákupné maniačky.


Mária Podhradská

Context: Zo života V hudobnej relácii Deka televízie Markíza pesnička „Na hrane“ vyhrala a aj sa udržala niekoľko týždňov na popredných miestach v rebríčku relácie. Táto pieseň vyšla na kompilácii kresťanských skupín, na albume Bez Teba niet neba , ktorý vydal Universal Music v roku 1999 . So skupinou Atlanta odohrala viac než 500 koncertov. V televízii Lux moderovala reláciu Poltón.


Zuzana Tlučková

Context: Život V detstve účinkovala v televíznej relácii Zlatá brána , kde naspievala známu pieseň Bryndza. Počas gymnázia bola členkou Malého divadelného štúdia a účinkovala aj v Zlatej bráne s Jozefom Úradníkom ako Hlúpa Zuza a Hlúpy Jano. V roku 1984 absolvovala štúdium herectva na VŠMU v Bratislave. Od roku 1985 bola členkou činohry Novej scény v Bratislave, pôsobila aj v štúdiu L+S. Od roku 1990 je herečkou v slobodnom povolaní. V roku 1994 získala ocenenie Žena roka za dabing telenovely Jednoducho Mária. S bývalým manželom hercom a humoristom Štefanom Skrúcaným (rozviedli sa v roku 2008) má synov Tomáša ( 1988) a Lukáša ( 1993). Žije v Bratislave v mestskej časti Rača v miestnej časti Krasňany spolu so svojimi synmi a dvoma psami - Pitbul a Čivava. Účinkovala v mnohých televíznych inscenáciách a seriáloch. Od roku 2006 účinkovala v úspešnom seriáli Susedia , v ktorom účinkuje dodnes od roku 2018.


Krátke správy RTVS

Context: Moderátori Moderátor Roky pôsobenia Krátke správy RTVS Ľubomír Bajaník 2001 – Janette Štefánková 2011 – Viliam Stankay 1996 – 2001, 2011 –


Eva Babitzová

Context: Pracovné pôsobenie  19891991: technická redaktorka Slovenského rozhlasu, Redakcia pre deti a mládež a moderátorka Rádia Elán 19911992: redaktorka a moderátorka Slovenského rozhlasu, redakcia Popoludnie s rozhlasom 1992: externá redaktorka a moderátorka v Rock FM rádiu 1993: externá redaktorka a moderátorka v Rádiu Twist 19921993: riaditeľka Charlie centra Bratislava 19941995: riaditeľka The Best, ltd. 19941995: marketingová riaditeľka denníka Sme 19962000: reportérka týždenníka Trend zodpovedná za oblasť reklamy a médií 20002006: obchodná riaditeľka Rádia Expres, členka top manažmentu 20052011: výkonná riaditeľka Rady pre reklamu 20062011: viceprezidentka Asociácie nezávislých rozhlasových a televíznych staníc Slovenska 20102014: externé prednášanie na VŠMU na Katedre filmovej produkcie – seminár o mediálnom plánovaní a marketingu médií 20112014: prezidentka Asociácie nezávislých rozhlasových a televíznych staníc Slovenska 20062014: generálna riaditeľka a štatutárna zástupkyňa Rádia Expres


Andrea Vadkerti

Context: Profesionálny život  Google TV platforma moderátorka hĺbkových rozhovorov so svetoznámymi osobnosťami Talkshow Portrét – TA3, 20102013 Novinárska cena 2011, Novinárska cena 2012 Talkshow s Larry Kingom – 2011 ocenená Novinárskou cenou za najlepší rozhovor roka v elektronických médiách Slovenská televízia moderátorka tv relácií Dámský magazín, Piknik Interaktívna verejná talkshow s Jackom Welchom – Bratislava, 2004 Interaktívna verejná talkshow s Philipom Kotlerom – Bratislava, 2002, 2007 RTVS moderátorka dennej Vadkerti Talkshow Talkshow Bez kravaty – 2004súčasnosť – Ivan Mikloš, Mikuláš Dzurinda, Andrej Ďurkovský, Eduard Kukan, Eric van der Linden, Vladimír Masár, Ján Majoroš, Ján Počiatek, Ivan Šramko, Elena Kohútiková a ďalší TV Markíza moderátorka hlavnej spravodajskej relácie TV Noviny Ženská talkshow rádia Twist – 19982000 – Anna Belousovová, Regina Ovesny Straka, Timea Majorošová, Emília Vášáryová, Emília Kováčová, Karin Habšudová, Zdena Studenková a ďalšie úspešné ženy


Vladimír Voštinár

Context: Životopis Narodil sa 11. februára 1964 v Trnave. V roku 1993 úspešne prešiel konkurzom na moderátora v Rádiu T v Trnave, kde pracoval do roku 1995. Potom prešiel do Fun Rádia, kde moderoval do roku 2000. Súčasne začal moderovať v STV aj televízne súťažné relácie - Tipos Bingo , Labyrint a Všetko, alebo nič . Od roku 2000 pracuje v Rádiu Twist, terajšom Rádio Viva. Na obrazovkách TV JOJ moderoval aj moderuje reláciu Inkognito , reality šou Miliónový tanec a veľký vedomostný test IQ Test Národa 2003 , s Katarínou Brychtovou moderoval Štúdio JOJ ale aj relácie Bordelári , Vojna slov a Riskni milión! . Momentálne je tvárou relácií Nové bývanie a s Lenkou Čvirikovou-Hriadelovou moderoval netradičné preteky vo varení na TV JOJ Varí Vám to . Je ženatý a má dve deti. Medzi jeho veľké záľuby patrí lyžovanie a potápanie.


Mama na prenájom

Context: Obsadenie Herec Postava Povolanie Poznámky Adam Bardy MUDr. Martin Toman gynekológ - pôrodník, spolumajiteľ gynekologickej kliniky bývalý primár syn Eda, otec Hanky, priateľ Nadi Martina Zábranská Nadežda "Naďa" Vernerová Hankina "mama na prenájom" dcéra Dušana a Zuzany, sestra Beáty a Juraja, priateľka Martina Larisa Mižigar Hana "Hanka" Tomanová škôlkarka dcéra Martina a Lucie, vnučka Eda Vladimír Kobielsky Eduard "Edo" Toman turistický sprievodca otec Martina, starý otec Hanky, manžel Beáty Maroš Kramár Dušan Verner majiteľ reštaurácie Zelený Dom otec Nadi, Beáty a Juraja, manžel Zuzany a brat Kvetky Kamila Heribanová Beáta Tomanová kuchárka v reštaurácii Zelený Dom dcéra Dušana a Zuzany, sestra Nadi a Juraja, manželka Eda Martin Klinčúch Juraj Verner časník v reštaurácii Zelený Dom syn Dušana a Zuzany, brat Nadi a Beáty Helena Krajčiová Kvetoslava "Kvetka" Vernerová exšéfredaktorka ženského časopisu Skvelá žena sestra Dušana a teta Nadi, Beáty a Juraja Kristína Kanátová Ing. Eva Ciranová riaditeľka a spolumajiteľka gynekologickej kliniky sestra Roba Erik Žibek MUDr. Boris Rusnák gynekológ - pôrodník a spolumajiteľ gynekologickej kliniky, primár priateľ Lenky Diana Ristová Lenka Benková recepčná na gynekologickej klinike, manikérka kamarátka Nadi, bývalá priateľka Juraja, priateľka Borisa Peter Kiss MUDr. Milan Staviarsky gynekológ - pôrodník syn profesora Staviarskeho, manžel Moniky Petra Blesáková Monika Staviarska (rod. Majtánová) recepčná na gynekologickej klinike manželka Milana Lujza Garajová Schrameková Andrea Mazáková bývalá vrchná sestra na gynekologickej klinike má nemocnú mamu Marek Fašiang Róbert "Robo" Medvecký bývalý čašník, sanitár v nemocnici Kvetná brat Evy Peter Kočiš prof. Staviarsky gynekológ otec Milana Lukáš Dóza Šimon Drgoňa cestovateľ bývalý priateľ Nadi Gabriela Dzuríková Zuzana Vargová (Vernerová) investorka, podnikateľka v módnom priemysle, abstinujúca alkoholička manželka Dušana, mama Nadi, Beáty a Juraja Matej Landl ml. Ján "Jano" praxuje v reštaurácii Monika Horváthová Lucia Tomanová skutočná mama Hanky manželka Martina, mama Hanky Barbora Chlebcova Milka policajtka Jurajova bývalá priateľka Matúš Beniak Dávid predavač v autoservise Lenkin bývalý priateľ


Wolémia

Context: Objav wolémie vznešenej v septembri roku 1994 v odľahlej časti pohoria Blue mountains, iba 150 kilometrov od Sydney v Austrálii, bol oslavovaný ako botanický nález storočia. Objaviteľom tohto druhu bol David Noble. Pri zostupe do hlbokej rokliny v pralese v Novom Južnom Walese objavil skupinu zvláštnych ihličnanov. Odobral vzorky vetiev a kôry, ktoré porovnával v múzeách s fosíliami a zistil, že ide o živú fosíliu (relikt). Originálny porast, ktorý objavili zamestnanci Centra pre národné parky a ochranu prírody Nového Južného Walesu a dnes je súčasťou národného parku Wollemi National Park, pozostával iba z 23 dospelých stromov. Dodnes sa našlo 100 jedincov tohto ihličnanu na troch miestach.


Rast (biológia)

Context: Pozri aj Rast a vývin rastlín Kategória:Biológia


Australopitek afarský

Context: Taxonomické poznámky Pod tento druh sa dnes obyčajne zaraďuje aj nález LH 1, pôvodne klasifikovaný ako Meganthropus africanus. Kimbel 2007 a iní pod druh Australopithecus afarensis zaraďujú aj druh Australopithecus bahrelghazali (nálezy z Čadu). Hadarská časť nálezov druhu Australopithecus afarensis bola v minulosti klasifikovaná aj ako Australopithecus africanus aethiopicus (Tobias v roku 1980) alebo Australopithecus aethiopicus alebo (s nálezom AL 266-1 ako holotypom a s vylúčením nálezov patriacich do Homo antiquus) ako Australopithecus africanus miodentatus (Fergusson v roku 1987 ) Laetolijská časť nálezov druhu Australopithecus afarensis bola v minulosti (Tobias v roku 1980) klasifikovaná aj ako Australopithecus africanus afarensis alebo Australopithecus africanus tanzaniensis . Olson časť hadarských nálezov klasifikoval ako Homo aethiopicus (Olson 1985) a ostatné hadarské nálezy plus laetolijské nálezy zaradil do druhu Paranthropus africanus. Ferguson v rokoch 1984 a 1987 zaradil (iba?/najmä?) nálezy AL 288-1 ("Lucy"), AL 128-23, AL 198-1, AL 199-1, AL 207-1, AL 333-2 do nového druhu Homo antiquus, do ktorého v roku 1989 ešte pridal nález KNM-TH 13150, ako poddruh Homo antiquus praegens (synonymum je Australopithecus praegens).


AL 666-1

Context: Klasifikácia Možné zaradenia nálezu: ako samostatný druh (Homo sp.) či bližšie nešpecifikovaný nález z rodu Homo – tak napr. Thurzo 1998, Vančata 2007 pod či blízko k Homo habilis (t. j. Homo habilis, Homo cf. habilis či Homo aff. Homo habilis) – tak napr. Kimbel et al. 1997, Delson et al. 2000, McKee et al. 2005, Dudley 2010, Heslip, Klein 1999 (str. 184, 217) pod či blízko k Homo rudolfensis (Delson et al. 2000 str. 333) Schwartz a Tattersall 2005 ho radia k australopitekom (teda nie k rodu človek), treba ale poznamenať, že podľa ich interpretácie druh Homo habilis prakticky neexistuje. Wolpoff 1999 uvádza, že sa nález podobá aj druhu Homo habilis aj druhu Australopithecus afarensis, a že asi ide o vývojový článok, ktorý sa vyvinul z druhu Australopithecus afarensis, a z ktorého sa neskôr vyvinul Homo habilis.


Wolémia

Context: Objavenie Objav wolémie vznešenej v septembri roku 1994 v odľahlej časti pohoria Blue mountains, iba 150 kilometrov od Sydney v Austrálii, bol oslavovaný ako botanický nález storočia. Objaviteľom tohto druhu bol David Noble. Pri zostupe do hlbokej rokliny v pralese v Novom Južnom Walese objavil skupinu zvláštnych ihličnanov. Odobral vzorky vetiev a kôry, ktoré porovnával v múzeách s fosíliami a zistil, že ide o živú fosíliu (relikt). Originálny porast, ktorý objavili zamestnanci Centra pre národné parky a ochranu prírody Nového Južného Walesu a dnes je súčasťou národného parku Wollemi National Park, pozostával iba z 23 dospelých stromov. Dodnes sa našlo 100 jedincov tohto ihličnanu na troch miestach. Podľa Červeného zoznamu 2000 je to kriticky ohrozený druh. Bol to zároveň aj významný objav nového rodu, ktorý je príbuzný araukáriám ( Araucaria ) a damarovníkom ( Agathis ), ktoré boli dovtedy jedinými zástupcami starobylej čeľade araukáriovité ( Araucariaceae ). Fosílne nálezy tejto skupiny rastlín sa datujú do obdobia spred 200 miliónov rokov, do čias dinosaurov. Tento pozoruhodný druh prežil bezpečne tisícky rokov až do svojho objavenia. Hoci je presné miesto jeho nálezu držané v tajnosti, stále existuje riziko, že bude odhalené. Zvyšuje to obavy z možného zavlečenia chorôb a vzniku požiarov v dôsledku ľudskej činnosti. Záhradnícky výskum zistil vhodné spôsoby rozmnožovania, čo umožnilo vytvoriť záložnú zbierku v podmienkach ex situ, ktorá má podporiť ochranu druhu v prírode. Spôsoby jeho rozmnožovania nie sú známe. Celosvetový dopyt po tomto fascinujúcom starobylom strome viedlo k rozsiahlemu programu jeho rozmnožovania. Očakáva sa, že plány na uvoľnenie rastlín pre záhradnícke pestovanie budú predstavovať nádejný model toho, ako môže ísť ochrana ruka v ruke s pestovaním ohrozených rastlín. Na Slovensku je možné rastlinu vidieť v bratislavskej ZOO, v časti DinoPark, v Botanickej záhrade UPJŠ v Košiciach a tiež v bratislavskej Botanickej záhrade.


Nad závodištěm

Context: História Oblasť prírodnej pamiatky, kde sa predtým nachádzali pastviny a skalné odkryvy, boli zalesnené agátovým porastom, čo viedlo k totálnej decimácii prirodzeného bylinného aj krovinového poschodia. Je to dané tým, že sa na jeho koreňoch vyskytujú baktérie produkujúce vo veľkej miere dusík, ktorý nesvedčí ostatným rastlinám. Prežívajú tak iba ruderálne rastliny.


Prvoky

Context: Počet druhov Dnes poznáme asi 60 000 druhov prvokov.


Prilbovka

Context: Zdroje  Zoznam nižších a vyšších rastlín


KNM-ER 1813

Context: Zaradenie  staršie: Australopithecus sp. indet., Homo africanus, Homo habilis, Australopithecus cf. africanus, Homo antiquus, (holotyp druhu) Homo microcranous novšie: Homo ergaster, Homo habilis (a to skôr Homo habilis v užšom zmysle než Homo rudolfensis) Z posledných zdrojov, ktoré aj systematicky porovnávajú nálezy, Mounier 2011 zaraďuje KNM-ER 1813 k typickým nálezom druhu Homo ergaster.


Šaľa 1

Context: Datovanie a zaradenie Priame datovanie nálezu nie je k dispozícii. Wood 2011 uvádza, že podľa biostratigrafie asi (spolu s nálezom Šaľa 2) pochádza z posledného interglaciálu (t. j. riss-würm, čiže by to bol protoneandertálec), ale Wolpoff 1999 ho uvádza ako nález z würmu a podobne Thurzo 1998 ho radí medzi klasických neandertálcov (čo je uňho obdobie 80 – 40 000 BP). Inak sa v (najmä staršej) literatúre zaraďuje aj ako prechodný neandertálec či protosapient.


Biodiverzita

Context: Vymieranie druhov K najväčšiemu vymieraniu druhov dochádza v prostrediach s najväčšou biodiverzitou a biologickou aktivitou - v dažďových pralesoch, koralových útesoch a mokradiach. Všetky tri menované ekosystémy, hlavne v posledných rokoch, trpia priamym či ne priamym vplyvom človeka. Zničenie habitatov, kultivácia, erózie, znečistenie, ťažba dreva, odvodnenie... Tým všetkým človek vo veľkej miere prispel k poklesu biodiverzity. Miera vymierania (ale i zvyšovania počtu) druhov sa dá pomerne presne stanoviť zo zmeny rozlohy ich prirodzených biotopov. Empiricky bolo zistené, že pri úbytku prirodzeného prostredia na 1/10 prežije polovica druhov. Po odhade pôvodného počtu druhov v danom prostredí a zo zmeny rozlohy ich biotopu je možné teda stanoviť odhad súčasného počtu druhov v danej lokalite. Ochrana biologickej diverzity zakladanie chránených území zachovávanie pôvodných prírodných pralesov organizovanie občianskych programov na podporu druhovej biodiverzity vytvorenie programov s cieľom zachovania druhu


Wolémia

Context: Opis Wolémia vznešená je vždyzelený strom dosahuje výšku 2540 m. Vetvenie je unikátne - bočné vetvy nemajú vedľajšie výhony. Po niekoľkých rokoch každá vetva končí buď šiškou (samčou alebo samičou), alebo prestane rásť. Keď prestane rásť, alebo keď šiška dozreje, vetva odumrie. Nové vetvy potom vyrážajú zo spiacich očiek na hlavnom kmeni. Listy sú sploštené ihlice, 38 cm dlhé a 25 mm široké. Semenné šišky sú zelené, rozpadavé a dozrievajú asi 1820 mesiacov po opelení.


Vakoveverica bezblaná

Context: Zaujímavosti Bola znovuobjavená roku 1961 po 52 rokoch predpokladaného vyhynutia.


Vanda (rod)

Context: História a názov Prvé orchidey dnes zaraďované do rodu Vanda objavili a opísali jezuitskí misionári v roku 1613. V roku 1795 uviedol časopis Asiatic Researches text W. Jonesa, v ktorom sa uvádza, že sanskritské slovo vanda je jednak označenie všetkých parazitických rastlín Indie (napr. rodov imelo - Viscum , imelovec - Loranthus a epidendrum - Epidendrum ) a jednak označenie špeciálne len druhu dnes nazývaného Vanda tessellata . Podľa toho neskôr v roku 1820 Robert Brown prvýkrát formálne opísal rod Vanda s typovým druhom Vanda tessellata (vtedy ešte pod menom Vanda roxburghii ). Dodnes sa Vanda tessellata v hindčine nazýva banda a používa sa v tradičnej medicíne ako protizápalový prostriedok a antireumatikum.


Žralok veľkozubý

Context: Údajný súčasný výskyt Objavujú sa aj ojedinelé názory, že tento žralok môže stále žiť aj v súčasnosti niekde v hlbokých vodách. Na podporu tejto hypotézy sa uvádzajú príklady ako latiméria divná ktorá mala byť vyhynutá. Vedci ale s týmito názormi nesúhlasia.


Jura (geochronologická jednotka)

Context: Vývoj života Jurské fosílie bezchordátov, stránky z nemeckého Meyers Konversationslexikon (1885–90). Flóra Pomerne prívetivá (vlhká) a stabilná klíma jury veľmi vyhovovala rozvoju flóry. Svoj najväčší rozvoj dosiahli cykasy ( Cycadophyta ), typickým zástupcom je Nissonia . Rozšírené boli aj cykasoidy ( Benedittales ) typickým zástupcom je Williamsonia , a tiež ihličiny ( borovicorasty , Pinophyta ) a ginkgá ( Ginkgophyta ).


Paleocén

Context: Život  Fauna V priebehu rozhrania kriedy a paleocénu vymreli prakticky všetky amonity a belemnity. V paleocéne sa po dinosauroch objavili malé, piskorom podobné cicavce, ktoré čoskoro obsadili pevninu. Objavili primáty, napr. Adapis a Necrolemur . Flóra V ríši rastlín sa už plne rozvíjalo kenofytikum, teda éra krytosemenných rastlín. Bežné boli magnólie, palmy alebo vŕby.


Latimériovité

Context: Systém  †Undina penicillata †Holophagus gulo rod †Macropoma (Eurypoma, Lophoprionolepis): †Macropoma praecursor †Macropoma lewesiensis †Macropoma willemoesii †Wenzia latimerae Clement, 2005 rod latiméria (Latimeria) Smith, 1939 latiméria divná (Latimeria chalumnae) Smith, 1939 latiméria indonézska (Latrimeria menadoensis) Pouyaud, Wirjoatmodjo, Rachmatika, Tjakrawidjaja, Hadiaty & Hadie, 1999 - niekedy považovaná za poddruh latimérie divnej


Xanthorrhoeaceae

Context: Rozšírenie vo svete Podľa širšieho ponímania je známych asi 35 rodov a asi 900 druhov, ktoré sú rozšírené rôzne po svete, chýba napríklad v Severnej Amerike a severnejšej Ázii. Na Slovensku to je len nepôvodná ľaliovka.


Charnia

Context: Spôsob života O spôsobe života týchto druhov je známych iba málo informácií a sú dnes preto predmetom výskumu.. Boli to bentické živočíchy, ukotvené na morskom dne. Podľa súčasnej populárnej hypotézy, žili pravdepodobne vo väčších hĺbkach, mimo pôsobenia vĺn (možno veľmi hlboko od ich pôsobenia). To znamená, že nemohli využívať fotosyntézu. Nemá žiadny tráviaci orgán (ústa, črevo a pod.). Niektorí sa domnievajú, že sa živili filtrovaním alebo priamym absorbovaním živín, výskum ich spôsobu života však nie je ukončený. Rast a vývoj ediakarskej fauny je predmetom intenzívnych výskumov a práve ten zdiskreditoval hypotézu o perovníkoch. V kontraste s perovníkmi (ktoré rastú pridávaním nového tkaniva odspodu), Charnia rastie pridávaním nových vetiev na ich končekoch.


Koronavírusy

Context: Ochorenia Koronavírusy spôsobujú ochorenia zvierat aj ľudí. Sú zoonotické - sú prenášané medzi zvieratami, najmä stavovcami a ľuďmi a spôsobujú ochorenia, nazývané zoonózy. Koronavírusové ochorenia zvierat Niektoré koronavírusy, vyvolávajúce ochorenia stavovcov: vírus prenosnej gastroenteritídy prasiat - vyvoláva gastroenteritídu (zápal žalúdka a čriev) koronavírus psov - vyvoláva gastroenteritídu vírus enteritídy mačiek - vyvoláva gastroenteritídu vírus infekčnej peritonitídy mačiek - vyvoláva pneumóniu (zápal pľúc), hepatitídu (zápal pečene), peritonitídu (zápal pobrušnice), meningoencefalitídu (zápal mozgu a mozgových blán), syndróm chradnutia vírus hepatitídy myší - vyvoláva gastroenteritídu, hepatitídu, meningoencefalitídu koronavírus dobytka - vyvoláva gastroenteritídu vírus modravosti hrebeňa moriek - vyvoláva gastroenteritídu vírus infekčnej bronchitídy vtákov (aj hydiny) - vyvoláva tracheobronchitídu (zápal priedušiek a priedušnice) V súvislosti s prenosom na ľudí pri vzniku epidémii SARS, MERS a COVID-19 sa do povedomia dostali koronavírusy, infikujúce netopiere, šupinatce, cibetky a ťavy. Koronavírusové ochorenia ľudí Koronavírusy spôsobujú ľudské ochorenia s rôznou závažnosťou. Obvyklé ľudské koronavírusy sú alfakoronarovírusy 229E, NL63 a betakoronarovírusy OC43, HKU1, ktoré vyvolávali nezávažné hnačkové ochorenia alebo respiračné ochorenia s postihnutím horných dýchacích ciest, ako boli známe pred rokom 2002. Tieto vírusy sa obyčajne nedostali do dolných častí dýchacích ciest, ako je tomu pri neskoršie rozpoznaných ochoreniach MERS (Middle East Respiratory Syndrome), SARS (Severe Acute Respiratory Syndrome) a COVID-19, spôsobené koronavírusom SARS-CoV-2 . Pri infekcii tradičnými koronavírusmi sa pozorovala ich replikácia na sliznici horných dýchacích ciest, priedušnice a priedušiek. Vírusy SARS-CoV, MERS-CoV, SARS-CoV-2, ktoré vyvolávajú epidémie závažných respiračných ochorení, poškodzujú bunky alveolov (pľúcnych mechúrikov), spôsobujú zápal pľúc a z nich sa vírus šíri do lymfatických uzlín a krvnou cestou do ďalších orgánov. SARS (Severe Acute Respiratory Syndrome) Je to závažné, často smrteľné ochorenie, vyvolané vírusom SARS-CoV (Severe Acute Respiratory Syndrome Coronavirus) prebiehajúce ako ťažká pneumónia (zápal pľúc), spôsobené koronavírusom, identifikovaným v roku 2003. Na človeka sa preniesol z cibetky. Hlavné príznaky sú horúčka, ťažkosti s dýchaním, bolesti hlavy a bolesti svalov. Objavilo sa v roku 2003 v Číne, Hong-Kongu a na Taiwane, kde je zvykom konzumovať mäso z cibetiek. Udáva sa, že epidémia SARS si vyžiadala 774 obetí z 30 krajín. Od roku 2004 nie sú známe nové prípady infekcie týmto typom koronavírusu. MERS (Middle East Respiratory Syndrome) Je to vírusové respiračné ochorenie, vyvolané vírusom MERS-CoV (Middle East Respiratory Syndrome Coronavirus) ktoré prvý raz vypuklo v roku 2012 v krajinách Blízkeho Východu. Neskôr sa zistilo, že bolo na človeka prenesené z ťavy, možno aj z netopierov a bolo označené ako prenosné z človeka na človeka. V nasledujúcich rokoch vypukli ďalšie, menšie epidémie. Vírus spôsobuje závažnú pneumóniu a jej úmrtnosť je 30 – 40%. Uvádza sa, že infikoval 2 442 ľudí, usmrtil 842 pacientov; v nasledujúcich rokoch pribudli ešte stovky pacientov. COVID-19 (Coronavirus Disease) Výskyt vírusu 2019-nCoV, druhá polovica januára 2020 Šírenie ochorenia COVID-19 do februára 2020 - animovaná grafika. Koncom roka 2019 bola Svetová zdravotnícka organizácia (WHO) upozornená na prípady pneumónie vo Wu-chane, v Čínskej provincii Chu-pej, o ktorých sa nasledovne zistilo, že sú spôsobené novým typom betakoronavírusu SARS-CoV-2 (severe acute respiratory syndrome coronavirus 2). Ochorenie dostalo označenie COVID-19 (COronaVIrus Disease). Je geneticky podobný netopierím koronavírusom a koronavírusu malajského šupinatca Pangolin-CoV. Ochorenie sa prenáša kvapôčkovou infekciou, jedlom, telesnými tekutinami. Predpokladá sa, že prví chorí sa nakazili na trhoch s predajom živých zvierat a vírus sa ďalej prenáša z človeka na človeka. Inkubačná doba (čas od nákazy do vzniku príznakov) je do 14 dní a už počas nej pacient môže nakaziť ďalšie osoby. Prejavuje najmä horúčkou, kašľom, dýchavičnosťou. V ťažších prípadoch sa zisťuje charakteristický rentgenový alebo CT nález pneumónie. Od bežných ochorení s podobnými príznakmi sa dá odlíšiť len s pomocou laboratórneho vyšetrenia (RT-PCR alebo vyšetrenie protilátok). Okrem toho sa predpokladá veľa infikovaných pacientov bez príznakov. Odhad úmrtnosti sa pohybuje okolo 2%, čo je menej, ako pri SARS a MERS. Najzávažnejší priebeh ochorenia sa pozoruje u starších pacientov s inými pridruženými ochoreniami a takých, ktorí boli dlhšie v styku s infekciou (rodinní príslušníci, zdravotníci). V marci 2021 počet chorých prekročil 100 miliónov a úmrtí na ochorenie 2,5 milióna, z toho najviac v USA, Brazílii a Európe. Liečba Účinná antiinfekčná terapia proti väčšine vírusových ochorení nejestvuje, čo platí aj pre liečbu infekcii, spôsobenými koronavírusmi. Liečba je väčšinou symptomatická, liečba známymi antivirotikami je len čiastočne účinná, napríklad pre COVID-19 remdesivirom a preparátmi, obsahujúcimi špecifické protilátky. V najťažších prípadoch je nevyhnutná intenzívna starostlivosť o pacientov so zlyhaním dýchania pri zápale pľúc. Účinné vakcíny sú k dispozícii proti vírusu SARS-CoV-2 od konca roka 2020 (podrobnejšie v článku Vakcína proti chorobe COVID-19).


Toxoplazma obyčajná

Context: História Tento organizmus objavili v roku 1908 Nicolle a Manceaux v pečeni a slezine severoafrického hlodavca „Gondi“. Na základe jeho mesiačikovitej formy ho pomenovali Toxoplasma (z gréčtiny Toxon = oblúk). V roku 1923 bolo potvrdené podozrenie, že tento organizmus môže byť pôvodcom choroby, ktorú nazvali toxoplazmóza. V roku 1948 vyvinuli Sabin a Feldmann serologický test na základe protilátok, ktorý nazvali Dye-Test. Vďaka tomuto testu sa prišlo na to, že toxoplazma obyčajná je rozšírená po celom svete a že sa veľmi často nachádza v tele človeka.


COVID-19

Context: Epidemiológia  Spôsob prenosu nákazy Predpokladá sa, že prví pacienti sa nakazili na trhu s predajom živých zvierat vo Wu-chane () prenosom mutovaného koronavírusu zo zvierat. Po čase sa potvrdil prenos vírusu SARS-CoV-2 z človeka na človeka. Sú správy o detekcii protilátok proti vírusu SARS-CoV-2 u bezpríznakových osôb v Európe a USA už od leta 2019, ktoré by mohli svedčiť o vtedajšej prítomnosti vírusu v populácii, (snáď menej virulentného), ale je možnosť skríženej reakcie testu s protilátkami proti iným koronavírusom.) Trvanie inkubačnej doby ochorenia je od 2 do 14 dní (medián 5,1 dní). Prenos infekcie je možný aj v inkubačnej dobe, teda v období bez príznakov ochorenia. Najrizikovejšie je obdobie 1 deň pred nástupom príznakov a potom nasledujúcich 5 dní. Vírus sa prenáša kvapôčkami sekrétu pri kašli, kýchaní a rozprávaní, ohrozené sú osoby po blízkom alebo dlhšie trvajúcom styku s nakazeným – vo vzdialenosti do 2 metrov a viac, ako štvrťhodinu. Typickými situáciami sú nákaza v spoločnej domácnosti, pri spoločnom stravovaní, oslavách, svadbách, náboženských stretnutiach, obchodných stretnutiach. Podstatne vyššie riziko nákazy je v uzatvorených priestoroch, prípadne aj zle vetraných (stravovacie zariadenia, sociálne zariadenia, spoločné ubytovne, väznice), pri hlasnom hovore, speve a pod. (zvyčajne spojený s hlučným prostredím na zábavách, diskotékach, v baroch). Už v apríli 2020 bolo zistenél, že ak odhliadneme od nemocníc, súkromných rezidencií a domovov pre seniorov, takmer všetky akcie s masívnym rozšírením ochorenia sa konali ako: (1) večierky, (2) osobné stretnutia a schôdze zoči-voči, (3) náboženské zhromaždenia, (4) športové podujatia, (5) v zariadeniach na spracovanie mäsa, (6) na lodi na mori, (7) spevácke vystúpenia, (8) pohreby. K prenosu infekcie dochádza aj kontaminovanými predmetmi. Pripúšťa sa možnosť nákazy kontaminovaným jedlom, zistilo sa aj vylučovanie vírusu močom. Choroba postihuje hlavne osoby z domácnosti a okolia chorého a zdravotníkov. Medzi pacientmi prevažujú muži, ľudia vo vyššom veku (hlavne nad 60 rokov) a s pridruženými chronickými ochoreniami, zriedkavejšie sú nakazené malé deti. Rozšírenie vo svete Počet úmrtí na COVID-19 na 100 000 obyvateľov k 18.januáru 2023 SARS-CoV-2 spôsobil začiatkom roka 2020 epidémiu, ktorá zasiahla predovšetkým mesto Wu-Chan v provincii Chu-pej v Číne. Od marca 2020 počet nakazených osôb v Číne klesol a ohniskom nákazy sa stala hlavne Európa (hlavne západná Európa a Rusko) a nasledovne USA, Brazília a ďalšie americké štáty, neskôr tiež India. Začiatkom marca 2020 naopak nastal pokles počtu nových prípadov v Číne a vo viacerých krajinách juhovýchodnej Ázie, niekde len prechodný. V októbri 2020 bol referovaný denný počet novo infikovaných osôb vo svete nad 300 000, v Európe nad 100 000. Celkový počet nakazených osôb vo svete sa od jesene 2020 počíta na desiatky miliónov a počet obetí presiahol milión. Začiatkom roka 2021 počet prípadov vo svete dosiahol hranicu 100 miliónov, počet obetí 2 milióny a pribúdali približne 4 milióny infikovaných a 100 000 obetí týždenne, z toho v Európe 1,5 milióna infikovaných a vyše 30 000 obetí týždenne. V priebehu januára a februára 2021 sa počty nových prípadov začali významne znižovať, v európskom a americkom regióne došlo k celkovému poklesu počtu nových prípadov na polovicu a začala klesať aj úmrtnosť; trendy v jednotlivých krajinách sú však nerovnaké. Určitý pokles bol zaznamenaný aj celosvetovo, začiatkom marca 2021 však sa tento priaznivý trend zastavil. Nový vrchol dosiahli počty infikovaných v priebehu apríla 2021 hlavne vďaka nárastu v regióne juhovýchodnej Ázie, zvlášť v Indii a potom na začiatku augusta 2021 vďaka vzostupu počtov infikovaných v Amerike a Európe. Od konca roka 2021 došlo po predchádzajúcom miernom poklese k výrazného nárastu počtu infikovaných najmä v Európe a Amerike, ale vzhľadom k vlastnostiam dominujúceho variantu omikron bez výrazného nárastu počtu obetí. V apríli 2022 je viditeľný výrazný ústup počtov infikovaných aj obetí pandémie, nasledovaný nevýraznou vlnou počas leta 2022. Sezónny vzostup počtu ochorení vo svete, začínajúci koncom roka 2022 bol len mierny, napriek zvýšeniu počtu infikovaných v Číne a západopacifickom regióne. Začiatok roka 2023 potvrdil klesajúci trend. Situácia na Slovensku Slovensko malo 6. marca 2020 potvrdený prvý prípad ochorenia COVID-19. Postupne pribúdajú ďalšie, v polovici marca 2020 v desiatkach denne. Mnohí odborníci sa obávali, že nízky počet pacientov s potvrdeným ochorením je dôsledkom nedostatočného testovania a 11. marca 2020 jednotlivci z radov zdravotníkov, ako aj Asociácia nemocníc Slovenska upozornili na nepripravenosť Slovenska na prichádzajúcu epidémiu. Od 13. marca 2020 boli prijímané rozsiahle preventívne opatrenia v snahe zabrániť explozívnemu šíreniu nákazy. Tieto pomerne prísne opatrenia výrazne obmedzili šírenie nákazy, takže na konci mája 2020 bolo na Slovensku identifikovaných okolo 1500 infikovaných osôb a 28 obetí a v priebehu leta sa tieto počty podstatne nezvýšili. Pri priaznivom vývoji epidémie boli postupne uvoľnené protiepidemické opatrenia podobne, ako v iných štátoch s priaznivým vývojom situácie. Zhoršenie epidemiologickej situácie v septembri 2020 viedlo k ich sprísneniu, zjavne však k nedostatočnému a od októbra 2020 sa Slovensko zaradilo k najviac postihnutým štátom v Európe. Spočiatku pomerne malý počet obetí koncom roka 2020 podstatne vzrástol, najmä v prepočte na milión obyvateľov a začiatkom januára 2021 dosiahlo Slovensko nelichotivé svetové prvenstvo v týždennom počte úmrtí na milión obyvateľov. Počty nových prípadov, hospitalizovaných a obetí sa v priebehu januára a februára 2021 významne neznížili, čo je možné pripísať okrem stále relatívne miernych a nedodržiavaných protiepidemickým opatrení aj prevládnutiu nových variánt koronavírusu. Počet potvrdených obetí v apríli 2021 prekročil 10000 (2000 na 1 milión obyvateľov, pre porovnanie vtedy ich bolo v USA viac, ako 1600, Británia 1800, Česko a Maďarsko 2500, Nemecko 900). Od mája 2021 sa však epidemická situácia zlepšila. Dňa 15.5.2021 bol zrušený núdzový stav a nasledovne väčšina obmedzení pohybu obyvateľstva, od polovice júna sa výskyt nových infikovaných počítal v desiatkách denne a boli len jednotlivé úmrtia (celkový počet evidovaných obetí 12,5 tis.). Od konca augusta 2021 dochádza k rýchlemu rastu počtov infikovaných, k čomu prispieva aj nízka preočkovanosť populácie. Počet hospitalizovaných a obetí stúpal tiež, hoci nedosahuje počty zo začiatku roka 2021. Od januára 2022 prebehol nový, veľmi výrazný nárast počtu infikovaných, súvisiaci so šírením variantu omikron. Vzhľadom k vlastnostiam tohto variantu, nebol spojený s extrémnym vzostupom počtu hospitalizácii a úmrtí a vo februári 2022 začal počet infikovaných klesať. Protiepidemické opatrenia sa začali uvoľňovať a od 21.4.2022 boli s malými výnimkami zrušené. Ich sprísnenie nebolo potrebné ani počas mierneho vzostupu počtu infikovaných a hospitalizovaných v lete roku 2022. Napriek tomu počet obetí COVID-19 na Slovensku na konci leta 2022 prekročil hranicu 20 tisíc. Do konca roka 2022 nedochádza k zhoršeniu epidemickej situácie. Testovacia súprava CDC na diagnostiku SARS-CoV-2 bola vyvinutá neobyčajne rýchlo


Vrodená imunitná vada

Context: Liečba Bežná liečba týchto vrodených imunitných defektov zvyčajne zahŕňa antibiotiká na liečbu akútnych infekcií. Taktiež sa využívajú profylaktické antibiotiká. Pri niektorých pacientoch je potrebná imunoglobulínová liečba.


Slintačka a krívačka

Context: História výskumu Zrejme prvé písomné zmienky o slintačke a krívačke sa datujú do roku 1594, kedy taliansky filozof a lekár Girolamo Fracastoro popísal príznaky tohoto ochorenia u dobytka. Nedá sa ale vylúčiť, že už ochorenie dobytku popísané Aristotelom 350 rokov pred našim letopočtom ako mor dobytka bol v skutočnosti SLAK. Hoci sa o pôvode SLAK nič nevedelo takmer až do konca 19. storočia, chovatelia dobytka už vedeli ako nákaze aspoň čiastočne čeliť. Išlo o metódu tzv. aftizácie, pri ktorej sa v prípade vzplanutia ohniska v chove vzala tekutina z afty kravy a pomocou štetca sa touto tekutinou nakazil všetok dobytok na farme a zvieratá v susedstve. Zvieratá tak prešli chorobou naraz, zabránilo sa tým cirkulácii vírusu v prostredí a farmy a celé územia sa rýchlejšie vysporiadali s nákazou. V Prusku bola dokonca aftizácia v roku 1781 uzákonená. Vzhľadom na obrovské straty, ktoré slintačka spôsobila na území dnešného Nemecka, vypísal v roku 1893 pruský minister poľnohospodárstva peňažnú odmenu pre toho, kto objaví príčinu ochorenia. To sa podarilo až profesorovi Friedrichovi Loefflerovi z Greisswaldu a jeho berlínskemu kolegovi Paulovi Froschovi, ktorí v rokoch 1897 – 1898 prvýkrát referovali o víruse slintačky a krívačky. Bolo to len 5 rokov od publikovania prvého objaveného vírusu – vírusu tabakovej mozaiky. Vírus slintačky a krívačky bol tak vôbec prvým popísaným vírusom spôsobujúcim ochorenie zvierat. V roku 1920 bola popísaná možnosť experimentálne replikovať vírus v morčati. Ďalšieho významného posunu bolo dosiahnuté v roku 1922, kedy bola odhalená antigénna variabilita vírusu, teda skutočnosť, že vírus existuje vo viacerých sérotypoch. Medzi prvé známe sérotypy patril sérotyp O a A. Následne bol izolovaný sérotyp C a počas 40-tych rokov boli v Afrike popísané sérotypy SAT1, SAT2, SAT3. Ako posledný bol objavený v roku 1954 v Pakistane sérotyp Asia-1.


Vírus ľudskej imunitnej nedostatočnosti

Context: Pôvod Syndróm získanej imunitnej nedostatočnosti (AIDS) bolo prvý raz pozorovaný v roku 1981, kedy začal narastať počet ľudí umierajúcich na nezvyčajné oportunistické infekcie a malignity. Išlo najmä o populáciu mladých homosexuálnych mužov. Ako príčina týchto stavov bol identifikovaný retrovírus pomenovaný vírus ľudskej imunodeficiencie 1 (HIV- 1), ktorý sa prenáša medzi ľuďmi pohlavný stykom, subkutánne a perinatálne. Keďže prenos cez sliznice je zodpovedný až za 80 % nákaz u dospelých, radíme vírus HIV medzi sexuálne prenosné choroby. Za desaťročia od objavenia je pandémia spôsobená vírusom HIV- 1 (skupina M) zodpovedná za milióny obetí. Pričom najväčšiu morbiditu a mortalitu dosiahol vírus HIV u mladých dospelých v subsaharskej Afrike. Množstvo úmrtí sa darí redukovať najmä pomocou antiretrovirálnej terapie, nejde však o liečbu iba spomalenie priebehu ochorenie a navyše prístup k tomuto lieku nie je univerzálny. Vyhliadky na kompletnú liečbu sú zatiaľ neisté. Od objavenia vírusu HIV v ľudskej populácii prebiehalo intenzívne vedecké pátranie po jeho pôvode. Prvé náznaky sa objavili až v roku 1986, kedy bol objavený morfologicky podobný vírus (antigénne rozdielny), ktorý spôsoboval ochorenie AIDS u pacientov v západnej Afrike. Tento vzdialený príbuzný vírusu HIV-1 bol pomenovaný HIV-2. Ďalším pokrokom v pátraní po pôvode vírusu HIV bolo zistenie že vírus HIV-2 je blízky príbuzný s vírusom Opičej imunitnej nedostatočnosti (SIV- simian immunodeficiency virus) prítomného u Makakov žijúcich v zajatí. Krátko na to bolo objavené celé spektrum týchto opičích vírusov u rôznych primátov obývajúcich subsaharskú Afriku, ako sú opice mačiak grivet ( Chlorocebus aethiops ), opice z rodu mangabej ( Cercocebus atys ), mandrily ( Mandrillus sphinx ), šimpanzy ( Pan troglodytes ) a mnohé ďalšie. Veľkým prekvapení bolo zistenie, že u týchto prirodzených hostiteľov sa vírusy SIV prejavujú zväčša ako nepatogénne. HIV-1 U HIV-1 nejde iba o jeden vírus ale o 4 nezávislé línie nazvané skupina M, N, O a P. Pričom, každá z týchto línií sa dostala do ľudskej populácie nezávislým medzidruhovým prenosom. Prvou objavenou líniou bola skupina M, ktorá je vo svete najviac rozšírená a zodpovedná za celosvetovú pandémiu HIV-1. Neskôr v roku 1990 bola objavená skupina O, táto je zodpovedná za menej ako 1 % prípadov vo svete a jej výskyt je do veľkej miery obmedzený na Kamerun, Gabon a priľahlé krajiny. V roku 1998 bola identifikovaná skupina N. Táto je ešte menej rozšírená ako skupina O. Zatiaľ bolo identifikovaných iba niekoľko desiatok prípadov, všetky pochádzajúce z Kamerunu. Poslednou líniou je skupina P objavená v roku 2009 u jedného pacienta vo Francúzsku, išlo o osobu s pôvodom v Kamerune. Pôvodným rezervoárom pre vírusy zo skupiny M a N sú šimpanzy. Predpokladaná oblasť pôvodu pre vírusy zo skupiny N je niekde v okolí Dja Forest v južnom a strednom Kamerune. Zatiaľ čo vírusy zo skupiny M pravdepodobne pochádzajú z okolia riek Boumba, Ngoko a Sangha z juhovýchodného cípu Kamerunu. Pôvod skupiny P bol odvodený od kmeňa SIVgor prítomného u goríl, miesto pôvodu nie je známe. U vírusov zo skupiny O zostáva zatiaľ pôvod neznámy- pravdepodobne však ide o prenos zo šimpanza alebo z gorily. Ale aj keď presnú lokalitu nepoznáme, skupiny vírusov P a O pravdepodobne tiež pochádzajú z regiónu západnej Afriky. Akým spôsobom sa tieto vírusy dostali po prvý raz do ľudskej populácie nie je zatiaľ známe. Išlo však s najväčšou pravdepodobnosťou o prenos cez kožný alebo slizničný epitel infikovanou krvou/ telesnými tekutinami z opíc. Analýza pomocou molekulárnych hodín ukazuje, že k prvým prenosom na človeka skupinami M a O došlo už na začiatku dvadsiateho storočia, zatiaľ čo u ostatných skupín ide o pomerne recentné prenosy. HIV-2 Od objavenia vírusu HIV-2 je jeho výskyt zväčša obmedzený na územie západnej Afriky. Najväčšia prevalencia je v krajinách Guinea-Bissau a Senegal. HIV-2 je tu však systematicky vytláčaný a nahradzovaný HIV-1. Vírusová nálož produkovaná vírusom HIV-2 je v porovnaní s HIV-1 nižšia, čo pravdepodobne stojí aj za nižšou úrovňou šírenia HIV-2 a takmer nulovú šancu prenosu z matky na dieťa. Ochorenie AIDS má u pacientov infikovaných vírusom HIV-2 podobný priebeh ako u pacientov infikovaných HIV-1, ale u väčšiny pacientov sa po infekcii HIV-2 ochorenie AIDS nerozvinie vôbec. Za pôvodcu a prírodný rezervoár vírusu HIV-2 bol identifikovaný vírus SIVsmm prítomný u opíc Cercocebus atys . Od jeho prvej izolácie bolo objavených najmenej 8 rozdielnych línií pre vírus HIV-2. Tieto boli označené ako skupiny A-H a u každej pravdepodobne išlo o samostatný medzidruhový prenos. Skupina A sa vyskytuje naprieč celou západnou Afrikou, zatiaľ čo skupina B dominuje najmä na Pobreží Slonoviny. Skupiny C, G a H boli identifikované u ľudí pochádzajúcich rovnako z pobrežia slonoviny, aj keď v týchto prípadoch išlo iba o jednotlivé udalosti a nie je jasné či došlo aj k sekundárnemu medziľudskému prenosu. Vírusy zo skupiny D sú najbližšie k vírusu SIVsmm pôvodom z Libérie a kmene E a F sú podobné vírusom SIVsmm pochádzajúcim zo Sierra Leone. Skupiny C-H sú zachytávané iba sporadicky a preto sa predpokladá že by mohlo ísť o „dead end prenosy“ kedy sa vírus dostáva do slepej uličky a ďalej sa aktívne v populácii nešíri.


Sjögrenov syndróm

Context: Etiológia Etiológia je neznáma. Predpokladá sa, že spúšťačom ochorenia sú sialotropné vírusy . Teda vírusy, ktoré majú zvýšenú tendenciu infikovať exokrinné žľazy. Takýmto vírusom je napríklad Epstein-Barrovej vírus, ale aj HIV alebo vírus hepatitídy C. Tieto vírusy po infikovaní žľazy spúšťajú charakteristické patologické imunitné reakcie, ktoré spôsobia autoimunitný zápal a deštrukciu postihnutej žľazy.


Lymská borelióza

Context: Objav Na začiatku 20. storočia bol v Európe Erythema migrans spojený s uštipnutím kliešťa. Ako samostatné ochorenie bola lymská borelióza uznaná v roku 1976. V obci Lyme (Connecticut, USA) boli deti, o ktorých sa myslelo, že majú reumatoidnú artritídu. Bol u nich objavený Erythema migrans v spojení s uhryznutím kliešťom. V roku 1982 bola objavená nová baktéria Borrelia burgdorferi u kliešťov aj u pacientov s lymskou boreliózou.


Rakovina prostaty

Context: Prognóza Päťročné prežívanie v USA je vysoké a dosahuje takmer 98,9%; šance sa významne znižujú u prípadov s metastázami, kde klesá na 29,3%.


Syndróm získanej imunitnej nedostatočnosti

Context: História V roku 1981 boli v USA opísané prvé prípady zápalu pľúc, spôsobeného mikroorganizmom pneumocystis jiroveci u homosexuálnych mužov a neskôr náhly nárast počtu pacientov s týmto ochorením. Bola u nich zistená neznáma forma poškodenia imunity. V niektorých prípadoch vznikol Kaposiho sarkóm, nádor kože spôsobený herpetickými vírusmi. Ďalšou skupinou pacientov sa stali užívatelia injekčných drog, ďalej bol opísaný aj prenos z matky na dieťa a vzniklo podozrenie na šírenie krvou, ku ktorému viedli prípady nakazených hemofilikov a neskôr overený prenos počas krvnej transfúzie. Ochorenie dostalo názov AIDS ( acquired immunodefiency syndrome ). Pôvodcu objavili v rokoch 1983-1984 dve nezávislé skupiny prof. Luca Montagniera z Francúzska a prof. Roberta Gallo z USA. Bol nazvaný human immunodeficiency virus - HIV. V roku 1984 bolo zavedené rutinné vyšetrovanie protilátok anti-HIV. Roku 1986 skupina prof. Montagniera objavila vírus HIV 2, ktorý spôsobuje ochorenie s miernejším priebehom. Počet infikovaných osôb rýchlo rástol aj vďaka dlhému bezpríznakovému obdobiu. Nádej na skoré nájdenie očkovacej látky a účinnej liečby sa napriek enormnému úsiliu čoskoro rozplynula. V roku 1989 bolo diagnostikovaných 158 000 prípadov v 149 krajinách a počet nakazených sa odhadoval na milióny. Súčasné odhady sa pohybujú v desiatkach miliónov, po desiatkach rokov však jestvuje dostupná a účinná liečba, ktorou je možné postup ochorenia zastaviť a predísť nekontrolovateľnému šíreniu infekcie. Približne od roku 2015 sa zdá, že počet prípadov už nestúpa. V Česko-Slovensku boli prvé prípady zaznamenané v roku 1985. Výskyt ochorenia tu však nerástol tak výrazne a v súčasnosti sa počet infikovaných na Slovensku počíta na stovky.


Walter Norman Haworth

Context: Externé odkazy  Biografia na stránkach Nobelovej ceny Kategória:Anglickí chemici Kategória:Nositelia Nobelovej ceny za chémiu Kategória:Britskí nositelia Nobelovej ceny Kategória:Nositelia Davyho medaily Kategória:Členovia Kráľovskej spoločnosti


George Emil Palade

Context: Pozri aj  Zoznam nositeľov Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu


Návrh liečiv

Context: Rozvoj návrhu liečiv Myšlienka, že účinok liečiva v ľudskom tele je sprostredkovaný špecifickými interakciami molekúl liečiva s biologickými makromolekulami (vo väčšine prípadov proteíny alebo nukleové kyseliny), viedla vedcov k záveru, že na biologickú aktivitu liečiva sú potrebné jednotlivé chemikálie. To sa stalo začiatkom modernej farmakológie, pretože štandardné lieky sa namiesto surových extraktov z liečivých rastlín stali čistými chemikáliami. Prvou chemicky izolovanou látkou bol morfín, ktorý izoloval v rokoch 18031805 Friedrich Sertürner z makovíc. Ďalej nasledovali látky ako je kyselina salicylová, kokaín či fenacetín. Historicky sa látky, či už surové extrakty alebo čisté chemikálie, testovali na biologickú aktivitu bez znalosti biologického cieľa. Až po identifikácii účinnej látky sa začalo zameriavať aj na identifikáciu cieľa. Tento prístup je známy ako klasická farmakológia.


Drakova rovnica

Context: Rovnica hypotézy zriedkavej Zeme Profesori Ward a Brownlee zostavili rovnicu podobnú Drakeovej rovnici. Obidve sa pokúšajú odhadnúť počet mimozemských civilizácií na základe pravdepodobností uskutočnenia sa podmienok potrebných pre existenciu inteligentného života.


Histochémia

Context: Introduction  Histochémia je veda, ktorá sa zaoberá chemickým dokazovaním látok nachádzajúcich sa v mikroskopických štruktúrach tkanív živočíchov a pletív rastlín mikroskopickou technikou.


Chemická štruktúra

Context: História Teóriu chemickej štruktúry vyvinuli August Kekulé, Archibald Scott Cuoper a Aleksandr Butlerov, spolu s ďalšími, približne od roku 1858 ďalej. Tieto teórie boli prvé, ktoré hovorili, že chemické látky nie sú náhodné zhluky atómov a funkčných skupín, ale že majú definované usporiadanie dané valenciou atómov, z ktorých sa molekuly skladali, čo im dávalo trojdimenzionálnu štruktúru, ktorú bolo možné určiť alebo stanoviť. Pred ich teóriami bolo vnímanie chemickej štruktúry látok rôznorodé. Nebolo jasné, či sa teórie aplikované na anorganickú chémiu môžu aplikovať i na organickú chémiu, ktorá vtedy bola novým odborom. Jean-Baptiste Dumas napríklad v roku 1840 klasifikoval látky podľa substitučných reakcií – ak sa z jednej látky pomocou substitúcie stala iná, látky boli toho istého typu. Williamson a Odling hovorili o "radikáloch", z ktorých sa jednotlivé molekuly skladali.


Kryštalografia

Context: Prehľad Nobelových cien, udelených za kryštalografické práce  Za fyziku 1914 – Max von Laue – objav interakcie röntgenového žiarenia s kryštalickými látkami 1915 – William Henry Bragg a William Lawrence Bragg – vyriešenie prvej kryštálovej štruktúry Za chémiu 1962 – John Kendrew a Max Ferdinand Perutz – vyriešenie kryštálovej štruktúry hemoglobínu 1964 – Dorothy Crowfoot Hodgkin – za vyriešenie kryštálovej štruktúry vitamínu B12 1985 – Herbert Hauptman a Jerome Karle – za rozvoj priamych metód riešenia kryštálových štruktúr Za fyziológiu a medicínu 1962 – Maurice Hugh Frederick Wilkins, Francis Harry Compton Crick a James Dewey Watson – za vyriešenie kryštálovej štruktúry DNA


Biomatematika

Context: Význam Aplikácia matematiky v biológii má dlhú históriu, ale len v súčasnosti nastal veľký záujem o túto oblasť. Niektoré príčiny toho sú: nárast množstva dát pre genomickú revolúciu, ktorým je ťažké rozumieť bez použitia analytických nástrojov, súčasný rozvoj matematických nástrojov ako teória chaosu pomáhajúcich porozumieť komplexným, nelineárnym mechanizmom v biológii, zvýšenie výkonu počítačov umožňujúce realizovať kalkulácie a simulácie, ktoré predtým neboli možné, a zvýšený záujem o experimentovanie in silico pre komplikácie spojené s ľudským a živočíšnym výskumom.


Alternatívne biochémie

Context: Introduction  Alternatívne biochémie sa pokúšajú preskúmať možnosť existencie organizmov fungujúcich pomocou iných chemických zlúčenín než pozemské organizmy. Všetky dosiaľ nám známe formy života používajú uhlík na svoje základné stavebné a metabolické funkcie, vodu ako rozpúšťadlo a DNA a/alebo RNA na svoje ovládanie a rozmnožovanie. Ide o vysoko špekulatívne teórie vzhľadom na to, že ešte nerozumieme ani mnohým mechanizmom uhlíkového života. V roku 2007 skupina vedcov zastrešená United States National Research Council vypracovala štúdiu, v ktorej zvažuje možnosť života založeného na alternatívnych biochémiách a plánujú ho hľadať v spolupráci s vesmírnymi agentúrami. Existencia alebo aspoň reálnosť týchto foriem biochémie nebola zatiaľ preukázaná. Mimozemské formy života založené na alternatívnych biochémiách sa bežne vyskytujú v sci-fi literatúre a filmoch.


Jalec tmavý

Context: Výskyt Vyskytuje sa okrem južnej Európy v takmer v celej Európe.


Hatéria bodkovaná

Context: Výskyt Žije iba na niekoľkých ostrovoch okolo Nového Zélandu, kde je prísne chránená. Počet žijúcich jedincov sa odhaduje na asi päťdesiat tisíc.


Kareta obrovská

Context: Opis  Dĺžka: 150 cm Hmotnosť: 180 kg Dĺžka života: až 50 rokov Výskyt: v teplých oblastiach všetkých svetových oceánov


Korytnačka diamantová

Context: Výskyt Vhodným biotopom sú pre ňu slané močiare a pobrežné vody Atlantického oceánu. Vyskytuje sa na juhu a východe Spojených štátov amerických, v štátoch Massachusetts, Florida, Texas a na pobreží Mexického zálivu. Tento druh býval považovaný za delikatesu a preto bol takmer vyhubený. Vzhľadom na to patrí medzi ohrozené druhy na Rhode Island a v štáte Massachusetts.


Saola

Context: Rozšírenie Areál výskytu sa nachádza v juhovýchodnej Ázii v Annamských vrchoch na rozhraní štátov Vietnam a Laos. Žije skrytým spôsobom života v hustých dažďových pralesoch a svetom bol tento druh objavený až v roku 1992 na základe kostrových pozostatkov a koží, a vedecky popísaný o rok neskôr. Chytiť a skúmať saolu zblízka sa žiadnemu vedcovi dlho nedarilo, živú ju v prírode žiadny nevidel, fotografií existuje len malý počet a v žiadnej zoologickej záhrade nežije. Existujú však pozorovania jedincov žijúcich krátky čas v zajatí.


Masikot

Context: Výskyt Vyskytuje sa v Nemecku, Francúzsku, Rumunsku, Grécku, Bolívii, Mexiku, Austrálii a v USA (Arizona, Kalifornia).


Mahónia cezmínolistá

Context: Hrozby a choroby Zo škodcov, ktorí parazitujú na mahónii cezmínolistej, sa môže spomenúť muška druhu Rhagoletis meigenii . Jej larvy sa živia plodmi, ktoré sa následne scvrkávajú a postupne strácajú farbu. Zakukľujú sa a hibernujú v pôde. Z polokrídlovcov, larvy druhu Aphrophora alni sa živia rastlinnými šťavami, hlavne v spodných častiach rastliny a ukryté sú v hustej pene. Dospelé jedince sa voľne pohybujú po konárikoch. Hubový patogén Cumminsiella mirabilissima bol zanesený zo Severnej Ameriky. Parazituje na hornej strane listov (najmä mladších). V mieste napadnutia sa vytvárajú okrúhle červené škvrny, ktoré neskôr zhrubnú a prípadne môžu z listov aj odpadnúť. Mahónia cezmínolistá, ktorá bola introdukovaná do Európy zo Severnej Ameriky v roku 1822, je považovaná za invázny druh, najmä splanené populácie pozostávajú z hybridov. Špeciálne vyšľachtené hybridy majú oproti divokým príbuzným totiž výhodu (vďaka selekcii) pre viac kvetov a plodov, čo im dáva vyšší reprodukčný potenciál. Na miestach, kde existuje trávnatá konkurencia, sa reprodukcia uskutočňuje prostredníctvom koreňových výhonkov.


Stromárka bielohlavá

Context: Ohrozenie a ochrana Podľa klasifikácie IUCN patrí k najmenej ohrozeným taxónom. Je hojne rozšírená na celom území výskytu a jej populácia je považovaná za stúpajúcu.


Barry Barish

Context:
Je členom United States National Academy of Sciences, American Academy of Arts and Sciences, American Association for the Advancement of Science a American Physical Society, ktorej prezidentom bol v roku 2011. Od roku 2003 do 2009 bol v National Science Board. Je nositeľom čestných doktorátov na univerzitách v Glasgowe, Bologni a University of Florida a Van Vleck Lecture. V roku 2017 obdržal Henry Draper Medal a Premios Princesa de Asturias.
V roku 2017 dostal spolu s Rainerom Weissom a Kipom Thorneom Nobelovu cenu.


Percy Williams Bridgman

Context: Introduction  Percy Williams Bridgman ( 21. apríl 1882, Cambridge, Massachusetts, USA – † 20. august 1961, Randolph, New Hampshire) bol americký fyzik a filozof, zakladateľ operacionalizmu. Získal Nobelovu cenu za fyziku v roku 1946.


Kip Thorne

Context: Životopis Narodil sa v Logane v Utahu ako syn profesorov Utah State University , pôdneho chemika D. Wynne Thornea a ekonómky Alison C. Thorneovej. Vyrastal v akademickom prostredí, dvaja z jeho štyroch súrodencov sú tiež profesori. Ako sedemročný sa po návšteve prednášky o slnečnej sústave začal zaujímať o vedu. Potom začal spolu s matkou pracovať na výpočtoch na základe ktorých by mohol vytvoriť vlastný model slnečnej sústavy. V roku 1962 získal inžiniersky titul na California Institute of Technology, v roku 1965 na Princeton University obhájil dizertačnú prácu s názvom Geometrodynamika valcových systémov , ktorú písal pod vedením relativistu Johna Wheelera. Jeho postup v akademickom živote bol rýchly, stal sa jedným z najmladších profesorov v dejinách California Institute of Technology. V roku 1967 sa vrátil na Caltech ako asistent a v roku 1970 sa stal profesorom v odbore teoretickej fyziky, v roku 1981 kenanovským profesorom a od roku 1991 bol feynmanovským profesorom. Pôsobil ako učiteľ a odborný konzultant prác mnohých predných teoretikovi, ktorí teraz pracujú na pozorovacích, experimentálnych alebo astrofyzikálnych aspektoch všeobecnej relativity. Pod jeho vedením získalo na Caltechu doktorský titul asi 50 fyzikov. Je známy svojou schopnosťou sprostredkovať nadšenie a význam objavov v oblasti gravitácie a astrofyziky, a to ako profesionálnemu tak aj laickému publiku. V roku 1999 vyslovil niektoré špekulácie o tom, aké odpovede poskytne 21. storočie na otázky: Existuje „temná strana vesmíru“ obsahujúca objekty, akými sú napr. čierne diery? Môžeme pozorovať zrod vesmíru a jeho temnú stranu pomocou radiácie, ktorú vytvoríme zrútením časopriestoru, alebo tzv. „gravitačnými vlnami“? Odhalia technológie 21. storočia správanie kvánt v sfére objektov o veľkosti človeka? Jeho prezentácie o čiernych dierach, gravitačnej radiácii, relativite, cestovaní časom a červiej diere boli v USA súčasťou show v televízii PBS a v Spojenom kráľovstve na BBC. Je spoluzakladateľom projektu LIGO, ktorý má za ciel detegovať gravitačné vlny. 11. februára 2016 tím štyroch vedcov reprezentujúcich LIGO Scientific Collaboration na tlačovej konferencii oznámil prvé priame pozorovanie gravitačných vĺn v septembri 2015, ktoré potvrdilo platnosť Einsteinovej všeobecnej teórie relativity. Za toto pozorovanie dostal spolu s Rainerom Weissom a Ronaldom Dreverom, ako ako spoluzakladateľ projektu LIGO, niekoľko ocenení, najmä Fundamental Physics Prize , Gruberovu cenu za kozmológiu a Kavliho cenu za astrofyziku. V roku 2017 dostal spolu s Rainerom Weissom a Barrym Barishom Nobelovu cenu.


Maurice Wilkins

Context: Životopis Študoval fyziku na St John s College v Cambridge, v roku 1940 obdržal na univerzite v Birminghame doktorát. Počas druhej svetovej vojny spolupracoval na projekte Manhattan na univerzite Berkeley. Podieľal sa na výskume fosforescencie, radaru, izotopovej separácie a difrakcie röntgenového žiarenia. Jeho najznámejšou prácou na King s College v Londýne bol objav štruktúry DNA, molekuly, ktorá nesie genetickú informáciu, za ktorý dostal on, Francis Crick a James Watson (obidvaja z Cavendish Laboratory v Cambridgei) v roku 1962 Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu.


Ernest Rutherford

Context: Životopis Narodil sa v Spring Grove, (dnes Brightwater), blízko Nelsonu. Študoval na Nelson College, kde vyhral štipendium pre štúdium na univerzite v Canterbury. Tu získal tri tituly a pracoval tu dva roky najmä na výskume elektrickej technológie. V roku 1895 odcestoval do Anglicka na postgraduálne štúdium v Cavendishových laboratóriách na Cambridge University. Tu sa stal na krátku dobu držiteľom rekordu v diaľke, na ktorú bol schopný detegovať bezdrôtové vlny. Počas výskumu rádioaktivity zaviedol termíny alfa lúč, beta lúč a gama lúč. V roku 1898 bol menovaný vedúcim fyzikálneho oddelenia na McGillovej univerzite v Montreale. V roku 1900 získal titul doktora vied na Novozélandskej univerzite. Za prácu na McGillovej univerzite v roku 1908 získal Nobelovu cenu za chémiu. Dokázal, že rádioaktivita je spontánny rozpad atómu. Toto je ironicky spomenuté v jeho poznámke „ Z vied je len fyzika; všetko ostatné je zbieranie známok. “. Všimol si, že vzorke rádioaktívneho materiálu trvalo nemenne rovnakú dobu, kým sa polovica z nej rozpadla – jej polčas rozpadu – a vyvinul praktické použitie tohto javu ako hodiny, ktoré potom mohli byť použité na určenie skutočného veku Zeme, ktorý sa ukázal byť oveľa vyšší ako vedci v tej dobe predpokladali. V roku 1907 bol menovaný vedúcim fyzikálneho oddelenia na univerzite Manchesteri. Tam objavil jadrovú podstatu atómov a bol prvým úspešným „alchymistom“ na svete: zmenil dusík na kyslík. Počas spolupráce s Nielsom Bohrom (ktorý zistil, že elektróny sa pohybujú na špecifických orbitáloch) Rutherford teoretizoval o existencii neutrónov, ktoré by istým spôsobom kompenzovali odpudivý efekt kladného náboja protónov pôsobením príťažlivej jadrovej sily a tak zabraňovali rozpadu jadra. V roku 1917 sa vrátil na Cavendish ako riaditeľ. Pod jeho vedením získal Nobelovu cenu James Chadwick za objav neutrónu (v roku 1932), John Cockcroft a Ernest Walton za rozbitie atómu použitím urýchľovača častíc a Edward Victor Appleton za preukázanie existencie ionosféry. Jeho výskum spolu s výskumom jeho študenta a nasledovníka sira Marka Oliphanta boli kľúčové pri zvolaní Projektu Manhattan. Bol povýšený do rytierskeho stavu v roku 1914, v roku 1925 mu bol udelený rád za zásluhy a v roku 1931 mu bol udelený titul barón Rutherford z Nelsonu z Cambridge v County of Cambridge. Objavil sa na novozélandskej stodolárovej bankovke a na poštových známkach Sovietskeho zväzu (1971), Kanady (1971), Švédska (1968) a Nového Zélandu (1971 a 1999). V roku 1997 bol na jeho počesť pomenovaný chemický prvok rutherfordium. Boli po ňom pomenované aj krátery na Marse a Mesiaci. Asteroid bol pomenovaný podľa miesta jeho narodenia.


James Rainwater

Context: Introduction  Leo James Rainwater ( 9. december 1917, Council, Idaho, USA - † 31. máj 1986, New York) bol americký fyzik. V roku 1975 dostal Nobelovu cenu za fyziku za objav vzťahu medzi kolektívnym pohybom a pohybom individuálnych častíc v atómových jadrách a za rozvoj teórie štruktúry jadra atómu na základe tohto vzťahu. Spolu s ním dostali cenu aj Aage Niels Bohr a Ben Roy Mottelson. Kategória:Fyzici USA Kategória:Nositelia Nobelovej ceny za fyziku Kategória:Nositelia Nobelovej ceny z USA Kategória:Absolventi California Institute of Technology Kategória:Osobnosti z Idaha


Charles Hard Townes

Context: Introduction  Charles Hard Townes ( 28. júl 1915, Greenville, Južná Karolína, USA – † 27. január 2015, Berkeley, Kalifornia) bol americký fyzik. Je známy predovšetkým ako vynálezca maseru, vďaka základnému aj aplikovanému výskumu v tejto oblasti a ďalšej práci v oblasti kvantovej elektroniky súvisiacej s masermi alebo lasermi. Charles Hard Townes je nositeľom viacerých, najmä vedeckých, ocenení, predovšetkým Nobelovej ceny za fyziku (1964 spolu s Nikolajom Gennadijevičom Basovom a Alexandrom Michajlovičom Prochorovom), ale napríklad aj Templetonovej ceny (2005).


Michael E. Brown

Context: Vzdelanie Narodil sa v Huntsville, kde v roku 1983 ukončil Virgil I. Grissom High School. Na Princetonskej univerzite potom pokračoval v štúdiu fyziky a získal titul A.B. Na Kalifornskej univerzite v Berkeley vyštudoval astronómiu, v ktorej roku 1990 získal titul M.Sc. a v roku 1994 Ph.D.


Antony Hewish

Context: Introduction  Antony Hewish ( 11. máj 1924, Fowey, Spojené kráľovstvo† 13. september 2021) bol britský rádioastronóm. V roku 1974 dostal spolu s Martinom Ryle Nobelovu cenu za fyziku za vyvinutie metódy clonovej syntézy, ktorá viedla k objavu pulzarov.


Peter Higgs

Context: Introduction  Peter Ware Higgs ( 29. máj 1929, Newcastle upon Tyne, Spojené kráľovstvo) je anglický teoretický fyzik známy predovšetkým vďaka práci v časticovej fyzike. Je autorom teoretického modelu známeho ako Higgsov mechanizmus, vďaka ktorému v roku 1964 predpovedal existenciu častice dnes nazývanej Higgsov bozón (táto častica je dnes súčasťou štandardného modelu, ktorej existencia bola predbežne dokázaná v júli 2012 dvomi nezávislými vedeckými tímami (ATLAS a CMS) pracujúcimi na LHC v Európskej organizácii pre jadrový výskum (CERN). Je nositeľom Wolfovej ceny za fyziku za rok 2004 a Nobelovej ceny za fyziku za rok 2013.


Walter Houser Brattain

Context: Introduction  Walter Houser Brattain ( 10. február 1902, Sia-men, Čína – † 13. október 1987, Seattle, Washington, USA) bol americký fyzik a vynálezca pracujúci v Bellových laboratóriách. V roku 1956 dostal spolu s Williamom Shockleym a Johnom Bardeenom za objav tranzistoru Nobelovu cenu za fyziku. Veľkú časť svojho života venoval výskumu povrchových stavov. Kategória:Fyzici USA Kategória:Nositelia Nobelovej ceny za fyziku Kategória:Nositelia Nobelovej ceny z USA Kategória:Vynálezcovia USA Kategória:Osobnosti zo Seattlu


Obvodný úrad

Context: Obvodné úrady boli vytvorené k 1.1. 2004 a nahradili dovtedajšie okresné úrady (namiesto niektorých okresných úradov fyzicky vznikli obvodné úrady, namiesto iných len tzv. pracovisko obvodného úradu, iné okresné úrady zanikli). K 1.10.2007 boli navyše zrušené krajské úrady všeobecnej štátnej správy a namiesto nich boli vytvorené tzv. obvodné úrady v sídle kraja, ktorých územným obvodom bol celý kraj, a ktoré prevzali časť ich agendy. K 1.1.2013 obvodné úrady v sídle kraja prevzali aj agendu k tomu dňu zrušených krajských úradov špecializovanej štátnej správy.


Krajský úrad

Context: Krajské úrady 1996 - 2003 Krajský úrad bol vytvorený zákonom č. 222/1996 s účinnosťou od 24.7.1996, ktorý jeho pôsobnosť vymedzil takto: : (1) Krajský úrad vykonáva štátnu správu na jednotlivých úsekoch podľa prílohy tohto zákona alebo ak to ustanoví osobitný zákon. : (2) Krajský úrad plní ďalej tieto úlohy: : a) vykonáva v druhom stupni štátnu správu vo veciach, v ktorých v správnom konaní v prvom stupni konajú okresné úrady, ak osobitný zákon neustanovuje inak, b) riadi a kontroluje výkon štátnej správy uskutočňovanej okresnými úradmi, c) zastupuje štát pri prerokúvaní územného plánu hlavného mesta Slovenskej republiky Bratislavy a mesta Košice, d) koordinuje súčinnosť okresných úradov v kraji s inými štátnymi orgánmi v kraji vo veciach plnenia spoločných úloh štátu, e) plní a kontroluje úlohy spojené s mobilizačnými prípravami štátu a komplexným záchranným systémom. : (3) Krajský úrad koordinuje plnenie spoločných úloh s inými orgánmi štátnej správy a orgánmi územnej samosprávy pri zabezpečovaní ekonomického a sociálneho rozvoja územia, najmä pri uskutočňovaní koncepcií rozvoja jednotlivých oblastí života v kraji, pri utváraní a ochrane zdravého spôsobu života, pri rozvoji vzdelanosti, kultúry, cestovného ruchu a pri štátnej starostlivosti o mládež a telesnú kultúru. Na tento účel môže od týchto orgánov požadovať potrebné podklady, najmä informácie, číselné údaje, rozbory a vyhodnotenia. : (4) Krajský úrad koordinuje činnosť okresných úradov, iných štátnych orgánov a obcí v kraji počas ohrozenia života alebo zdravia občanov alebo majetku v dôsledku nebezpečenstva vzniku mimoriadnej udalosti alebo po vzniku mimoriadnej udalosti, ktorej pôsobenie alebo následky nemožno likvidovať prostriedkami a silami okresného úradu alebo iných štátnych orgánov v okrese. V uvedených prípadoch je prednosta krajského úradu oprávnený ukladať úlohy a vydávať príkazy prednostom okresných úradov, vedúcim iných štátnych orgánov a starostom obcí v kraji.


Administratívne členenie Slovenska

Context: Súčasnosť  Územné členenie Zobrazenie okresov Slovenska 8 krajov: pozri Zoznam krajov na Slovensku 79 okresov: pozri Zoznam okresov na Slovensku 2 890 obcí, z toho 141 miest a 3 vojenské obvody: pozri Zoznam slovenských miest, obcí a vojenských obvodov Štátna správa (pod úrovňou ministerstiev a iných štátnych orgánov) okresné úrady (v rokoch 20042013 existovali namiesto okresných úradov obvodné úrady pre skupiny okresov a v sídlach krajov; okrem toho do roku 2007 existovali aj krajské úrady všeobecnej štátnej správy a špecializovanej štátnej správy a do roku 2012 už len krajské úrady špecializovanej štátnej správy) Územná samospráva 8 samosprávnych krajov (vyšších územných celkov) 2 890 obcí, z toho 140 miest a 3 vojenské obvody: pozri vyššie


Kraj (štátna správa)

Context: Kraje v oblasti štátnej správy v dejinách Slovenska Prvé kraje boli na Slovensku vytvorené roku 1949, pozri kraj (1949 – 1960). K zníženiu ich počtu došlo roku 1960, pozri kraj (1960 – 1990). V roku 1990 boli kraje zrušené. Kraje boli znovu zavedené 1. júla 1996, odkedy sa Slovensko znova delí na kraje, a to na osem krajov. Štát vykonával správu kraja v rokoch 1949 – 1990 prostredníctvom tzv. krajských národných výborov. Od roku 1996 do roku 2007 (resp. 2012) štát vykonával správu kraja v oblasti štátnej správy prostredníctvom krajských úradov a v rokoch 2007 – 2013 (aj) prostredníctvom tzv. obvodných úradov v sídle kraja. V roku 2007 (resp. 2013) boli krajské úrady zrušené. Od roku 2013 je kraj v oblasti štátnej správy územným obvodom pre okresné úrady v sídle kraja.


Regionálna politika

Context: Inštitucionálna sieť v regiónoch  Samosprávne kraje - Odbory regionálneho rozvoja pri úradoch samosprávnych krajov V oblasti regionálneho rozvoja samosprávny kraj koordinuje aktivity na území kraja, spolupracujú s príslušnými ministerskými rezortmi (najmä MVRR, MP SR), s obcami a ďalšími subjektami. Pripravujú kraj na čerpanie prostriedkov zo štrukturálnych fondov EÚ, riadia prípravu projektov zameraných na modernizáciu, rekonštrukciu zariadení a zvýšenie kvality poskytovaných služieb v rámci školskej, zdravotnej, sociálnej a kultúrnej infraštruktúry v kraji. Základným dokumentom regionálneho rozvoja v krajoch sú ich programy hospodárskeho a sociálneho rozvoja. Často sú tieto odbory integrované aj s cestovným ruchom a územným plánovaním.


Samosprávny kraj

Context: Volené orgány Samosprávne orgány sú volené obyvateľmi. Obyvatelia s volebným právom volia každé štyri roky zastupiteľstvo samosprávnych krajov a predsedu samosprávneho kraja , nazývaného aj župan . Každý okres kraja má podľa počtu obyvateľov pomerný počet poslancov v krajskom zastupiteľstve, ktorí sú volení väčšinovým spôsobom t. j. zvolený je príslušný počet poslancov z kandidátov s najväčším počtom získaných hlasov. Pokiaľ ide o župana, ten je zvolený na celokrajskej úrovni. Aby bol zvolený za župana, kandidát musí získať väčšinu platných hlasov.


Košický samosprávny kraj

Context: Symboly kraja Erb Erb kraja prevzal časti heraldických znamení jednotlivých historických žúp, ktoré dnes kraj vytvárajú. V prvej časti je prevzatý motív Abovsko-Turnianskej župy, v druhej časti je prevzatá časť erbu Spišskej župy, v tretej časti Zemplínskej župy a napokon Gemerskej župy. Vlajka Vlajka samosprávneho kraja je variáciou prevládajúcich farieb z erbu. Logo Pôvodné logo bolo vytvorené v roku 2009 ako moderný marketingový prostriedok na prezentáciu kraja a jeho aktivít. 14. decembra 2020 KSK predstavil nové logo, ktoré by malo symbolizovať vstup kraja do novej dekády v 21. storočí s novou dynamikou a pohybom.