Dekréty prezidenta republiky

Context: Úloha dekrétov vo vzťahu k vybraným politikám vlády ČSR  Dekréty a opatrenia voči Nemcom a Maďarom Súbor:Old people.jpg|náhľad|Maďari odsunutí do Čiech (z Gúty / Kolárova do Mladej Boleslavi) vo februári 1947. Väčšina opatrení voči Maďarom v Československu nesúvisela s dekrétmi prezidenta republiky. Historik Štefan Šutaj rozdeľuje opatrenia československých štátnych orgánov z hľadiska dopadu voči maďarskej národnostnej menšine nasledovne: obyvatelia maďarskej národnosti, pri ktorých bolo individuálne konštatované previnenie, na základe rozhodnutia ľudových súdov, ktoré boli na území Slovenska ustanovené na základe nariadenia SNR č. 33/1945 Zb. o potrestaní fašistických zločincov, zradcov a kolaborantov a o zriadení ľudového súdnictva a v českých krajinách na základe... (z odsúdených do 31. decembra 1948 na Slovensku bolo 55,18 % maďarskej a 12,31 % nemeckej národnosti), obyvatelia maďarskej národnosti, kde sa riešenie uskutočnilo na základe medzinárodných zmlúv: odsun anyásov (tzn. štátnych občanov Maďarska, ktorí sa po 2. novembri 1938 prisťahovali na územie južného Slovenska odstúpené Maďarsku na základe prvej viedenskej arbitráže), ktorý prebiehal na základe dohody o prímerí s Maďarskom z 20. januára 1945 (išlo celkovo o 31 780 osôb), výmena obyvateľstva medzi ČSR a Maďarskom, ktorá prebiehala na základe medzištátnej dohody z 27. februára 1946 (týkala sa 89 660 osôb maďarskej národnosti vysídlených z ČSR do Maďarska a cca 72 000 osôb slovenskej a českej národnosti presunutých z Maďarska do ČSR), skupiny obyvateľstva maďarskej národnosti, pri ktorých sa uplatňovalo povojnové zákonodarstvo na základe princípu kolektívnej zodpovednosti (kolektívnej viny) v zmysle dekrétov prezidenta republiky, resp. nariadení SNR: nábor resp. deportácie obyvateľstva maďarskej národnosti do Čiech: akcia v septembri až decembri 1945 (asi 12 000 osôb) sa konala bez právneho podkladu a až neskôr bola odôvodnená dekrétom prezidenta republiky č. 88/1945 Zb. z 1. októbra 1945 o všeobecnej pracovnej povinnosti, akcia v júli až auguste 1946 sa konala na dobrovoľnom základe ako nábor pracovných síl na pomoc českému poľnohospodárstvu, pričom väčšinu prihlásených tvorili Slováci (akcie sa zúčastnilo 1932 osôb maďarskej národnosti), akcia na prelome rokov 1946 a 1947, ktorá bola najväčšou deportáciou do Čiech (44 129 osôb maďarskej národnosti, pritom len 2154 bolo odsunutých dobrovoľne) bola odôvodňovaná dekrétom prezidenta republiky č. 88/1945 Zb., avšak konalo sa nad rámec ustanovení tohto dekrétu (zatiaľ čo dekrét umožňoval zapojenie len práceschopných dospelých osôb, počas tejto akcie boli vysídlené celé rodiny; presun navyše prebiehal v zimnom období v nevykurovaných vagónoch a za asistencie vojska a Zboru národnej bezpečnosti) konfiškácia pôdohospodárskeho majetku, ktorá na území Slovenska prebiehala na základe nariadenia Predsedníctva SNR č. 4/1945 Zb. o konfiškácii a urýchlenom rozdelení pôdohospodárskeho majetku Nemcov, Maďarov, ako aj zradcov a nepriateľov slovenského národa a v českých krajinách podľa..., konfiškácia majetku, ku ktorej došlo na základe dekrétu prezidenta republiky č. 108/1945 Sb. o konfiškácii nepriateľského majetku a o Fonde národnej obnovy, pričom majetok Nemcov a Maďarov na Slovensku sa ešte pred prijatím tohto dekrétu dostal do národnej správy na základe nariadenia SNR č. 50/1945 Zb. o národných správach, Strata občianstva a odsun Na základe ústavného dekrétu prezidenta republiky č. 33/1945 Sb. z 2. augusta 1945 o úprave československého štátneho občianstva osôb nemeckej a maďarskej národnosti, mohli títo stratiť československé štátneho občianstva. Týkalo sa to Nemcov a Maďarov (na území ČSR), ktorí podľa predpisov cudzej okupačnej moci nadobudli nemecké alebo maďarské občianstvo, čím dňom jeho nadubudnutia stratili československé občianstvo. Dekrét sa naopak nevzťahoval na tých Nemcov a Maďarov, ktorí sa v dobe zvýšeného ohrozenia republiky úradne prihlásili za Čechov a Slovákov. Dekrét bol zrušený Zákonom č. 194/1949 Sb., o nabývání a pozbývání československého státního občanství. Z pohľadu súčasťou problematiky štátneho občianstva špecifikom na Slovensku bola reslovakizácia. Práve tento dekrét z 2. augusta 1945 podľa historikov vytvoril predpoklad pre budúci odsun, počas ktorého opustili Československo zhruba tri milióny Nemcov. Hoci sa o Benešových dekrétoch hovorí predovšetkým v súvislosti s odsunom obyvateľstva, jeho samotného sa žiadny dekrét priamo netýkal. Povojnovým usporiadaním sa zaoberala začiatkom augusta 1945 postupimská konferencia víťazných mocností a tie sa v spoločnom komuniké zhodli, že "bude potrebné pristúpiť k prevedeniu obyvateľstiev nemeckých zostávajúcich v Poľsku, Československu a Maďarsku do Nemecka". V rovnaký deň potom prezident Beneš podpísal dokument číslo 33/1945 o odobratí československého občianstva. Výnimku dostali ľudia, ktorí "zostali verní Československej republike, nikdy sa neprevinili proti národom českému a slovenskému a buď sa činne zúčastnili boja za jej oslobodenie, alebo trpeli pod nacistickým alebo fašistickým terorom". Kto si chcel byť isté že nebude odsunutý, musel do šiestich mesiacov podať žiadosť (potvrdzujúcu vernosť) u príslušného okresného národného výboru alebo u zastupiteľského úradu (pokiaľ býval v cudzine). O žiadosti potom rozhodoval krajský výbor na návrh okresného výboru. Dekréty a retribučné, ľudové súdnictvo Dekréty a pozemková reforma Dekréty a znárodňovanie ťažby nerastných surovín, priemyslu a peňažníctva


Maďarská invázia na Podkarpatskú Rus

Context: Straty Maďari priznali 72 mŕtvych, 2 nezvestných a 240 zranených. Tieto počty bývajú spochybňované a historici sa skôr prikláňajú k 200 mŕtvym a niekoľkým stovkám ranených Maďarov. Pokiaľ ide o česko-slovenské straty. Býva uvádzané 120 ranených, ale odhady počtu mŕtvych sa rôznia. Najčastejšie býva uvádzané 40 mužov. Ďalšie zdroje uvádzajú 16 alebo 70 mŕtvych. Karpatská Sič stratila 1500 mužov, ale nie všetci padli v boji. Mnohí boli popravení bezprostredne po ňom.


Prepadnutie okresu Jesenské

Context: Dôsledky Maďarské straty počas boja predstavovali dovedna 9 mŕtvych a viacero zranených a zajatých. Na česko-slovenskej strane nepadol ani jeden vojak, bolo však niekoľko zranených. Zajatí maďarskí vojaci boli rozdelení do menších skupín a na nákladných autách odvezení na výsluch do Rimavskej Soboty. Koncom roka 1938 boli presunutí do Martina, resp. Ilavy. Nadránom, ešte počas maďarského útoku, bola Budapešť telefonicky vyzvaná na okamžité zastavanie paľby. V ten istý deň si zástupca česko-slovenského ministerstva zahraničných vecí nechal predvolať maďarského veľvyslanca Jánosa Wettsteina. Požiadal ho, aby Maďarsko nezhoršovalo už i tak napätú situáciu, pretože vojenské prepady teritória ČSR môžu znemožniť rokovania o prípadnej úprave štátnych hraníc. O incidente boli informované veľvyslanectvá ČSR v Paríži, Londýne, Berlíne, Bukurešti a Belehrade, ktoré o situácii informovali tamojšie vlády. Česko-slovenské úrady zatkli spolu 25 obyvateľov okresu, ktorí sa počas prepadu pridali k maďarskému vojsku.


Výmena obyvateľstva

Context: Pozri aj  Výmena obyvateľstva medzi Česko-Slovenskom a Maďarskom


Anyási

Context: Introduction  Anyási alebo anyiasi (výslovnosť: aňáši; z ) bolo označenie štátnych príslušníkov Maďarska, ktorí sa na územie južného Slovenska prisťahovali po 2. novembri 1938 (t. j. po prvej viedenskej arbitráži), používané v povojnovej Česko-slovenskej republike. Išlo o sociálne rôznorodú vrstvu obyvateľstva, predovšetkým o úradníkov, žandárov a iných štátnych zamestnancov okupačnej moci. Povojnová slovenská politická reprezentácia ich vnímala ako symbol pomaďarčovania juhu Slovenska, územných zmien a požiadaviek voči Slovensku zo strany Maďarska. Podľa čl. 2 Dohody o prímerí s Maďarskom z 20. januára 1945, ktorú za Spojencov podpísal sovietsky maršal Kliment Jefremovič Vorošilov, sa Maďarsko zaviazalo evakuovať všetkých svojich vojakov a úradníkov za štátne hranice Maďarska z 31. decembra 1937. Ich odsun z územia ČSR bol nariadený okresným výborom a okresným správnym komisiám Povereníctvom vnútra Slovenskej národnej rady v máji 1945 a podľa archívnych prameňov bolo do 1. júla 1945 takto odsunutých 31 780 Maďarov, pričom išlo o jednostranný odsun celej skupiny obyvateľstva (až na malé výnimky, konkrétne podľa údajov z roku 1948 bolo na území ČSR 539 osôb ktorí nemali priznané československé občianstvo). Ich hmotný a nehmotný majetok, ktorý si zväčša ani nemohli zobrať so sebou, bol skonfiškovaný a daný pod národnú správu. V. Clementis v uvedenom prejave poznamenal, že tzv. anyási (ako aj Nemci v rovnakom postavení) mohli byť súdení ľudovými súdmi na základe § 1 (ako „fašistickí okupanti“ ) nariadenia Slovenskej národnej rady (SNR) č. 33/1945 Zb. n. SNR z 15. mája 1945 o potrestaní fašistických zločincov, okupantov, zradcov a kolaborantov a odsúdení na trest smrti (odsúdenie mohlo byť zmiernené podľa § 6 na trest odňatia slobody na 30 rokov). V poslednej vete úryvku avizuje ďalšie opatrenia voči nemeckej a maďarskej menšine, ktoré už ale boli iného rázu, keďže sa týkali Maďarov s česko-slovenským štátnym občianstvom.


Okupácia južného Slovenska

Context: Postavenie menšín Maďarská vláda od začiatku nedodržala viacero bodov dohody o evakuácii a odovzdaní odstúpeného územia a nedokázala predísť výčinom armády, žandárstva, teroristických oddielov szabadcsapatok ale aj miestnych Maďarov voči slovenskému a českému obyvateľstvu. Prevzatie územia Maďarskom sprevádzalo násilné vyháňanie, rabovanie a krádeže, v obci Gbelce (Köbölkút) došlo dokonca k vražde štyroch českých kolonistov. Maďarská vláda rozpustila všetky nemaďarské spolky, ich majetok zhabala alebo pridelila maďarským organizáciám. Tieto kroky boli v príkrom rozpore v medzivojnovou maďarskou propagandou, ktorá kritizovala česko-slovenskú menšinovú politiku, ako aj prejavmi Miklósa Horthyho Košiciach a Komárne, keď vítal Slovákov späť v ich s "tisícročnej vlasti" a sľuboval rešpektovanie ich národnostných a kultúrnych práv. Maďarsko svojou politikou smerovalo k rýchlej zmene etnických a majetkových pomerov. V zvlášť ťažkej situácii sa ocitli bývalí česko-slovenskí legionári, ktorí boli vnímaní ako nepriatelia štátu a nemaďarskí kolonisti. Už 5. novembra 1938 maďarský generálny štáb vydal nariadenie o vypovedaní všetkých kolonistov, ich rodinných príslušníkov a potomkov, pričom nepovoľoval výnimky ani pre osoby, ktoré sa hlásili k maďarskej národnosti. Termín "kolonista" sa v praxi nevzťahoval len na poľnohospodárskych kolonistov, ale na akékoľvek osoby, ktoré sa na južnom Slovensku usídlili po roku 1918 z ľubovoľného iného dôvodu, vrátane prirodzenej vnútroštátnej migrácie a nákupu majetku z vlastných prostriedkov. Okrem Čechov a Slovákov sa tieto opatrenia dotkli aj príslušníkov nemeckej menšiny. K prvým opatreniam vojenskej správy patril zákaz používania slovenčiny ako úradného jazyka, odstraňovanie slovenských nápisov a zatváranie slovenských škôl. Maďarsko skonfiškovalo majetok 150 škôl Slovenskej ligy, ktoré boli postavené po roku 1918. Pomocou nátlaku na štátnych zamestnancov slovenskej národnosti dochádzalo k umelému znižovaniu počtov detí v slovenských triedach a ich následnému zatváraniu. Znižoval sa aj počet slovenských učiteľov. Do začiatku roka 1939 územie opustilo 862 z 1 119 učiteľov, ďalší nasledovali. Slováci stratili 386 ľudových škôl, 29 meštianskych škôl a 10 gymnázií (4 v Košiciach a 6 ďalších v iných mestách). Tieto opatrenia mali negatívny vplyv aj na vzdelávanie žiakov maďarskej národnosti, keďže následné preplnenie tried slovenskými žiakmi znižovalo kvalitu výučby. Postoj slovenskej menšiny na okupovanom území vyvrátil propagandistické tézy o "bratoch Slovákoch", ktorí túžia o oslobodení spod českého jarma a chcú návrat k tisícročnej svätoštefanskej ríši. Vďaka 20-ročnej existencii spoločného česko-slovenského štátu si boli v oveľa väčšej miere vedomí svojich národnostných práv a dožadovali sa ich, príp. sa priamo dožadovali znovupričlenenia k Č-SR. Na viacerých miestach toto viedlo k násilným konfliktom so štátnou mocou (napr. Šurany, Komjatice, Čechy). Slovenská strana brzdila snahy o vyháňanie obyvateľstva a nútenú asimiláciu hrozbou odvetných opatrení, ako napr. možné usídlenie ďalších vyhnaných kolonistov na maďarských pozemkoch v Č-SR alebo aplikácia podobného postupu voči maďarským menšinovým školám. Perzekúcie Slovákov vnímala veľmi citlivo a základným kritériom pre vzťah k maďarskej menšine sa stal princíp reciprocity, podľa ktorého mali Maďari na Slovensku len také práva, aké bola ochotná poskytnúť maďarská vláda Slovákom. Obe strany viedli voči sebe intenzívnu propagandu, ktorá ďalej vyostrovala vzájomné vzťahy. Na jeseň 1943 maďarská vláda prehodnotila svoju politiku a navrhla, aby sa miesto priameho maďarizačného úsilia osvetová činnosť vykonávala v jazyku národnostných menšín, čím sa malo dosiahnuť ich zblíženie s maďarským štátom. Plán nebol vzhľadom na nemeckú okupáciu Maďarska uvedený do praxe. Špecifické bolo postavenie židovskej menšiny. Slovenská autonómna vláda sa na odstúpené územie snažila deportovať Židov, ktorých obvinila z výsledku arbitráže a ešte pred jeho obsadením realizovala "postrk" (deportácie) 7 500 Židov. Maďarská vláda prirodzene odmietla Židov bez domovskej príslušnosti prijať a naopak, aj ona sa snažila čo najvyšší počet Židov vyhostiť na Slovensko. V čase arbitráže už v Maďarsku platil prvý protižidovský zákon a protižidovská legislatíva sa ďalej rozširovala. Po začiatku okupácie bola nariadená revízia židovských živností, ktorá sa na zvyšok územia Maďarska nevzťahovala. Slovenský štát (najmä po nástupe pronacistického krídla HSĽS po rokovaniach v Salzburgu) pristupoval k riešeniu židovskej otázky s vyššou razanciou, čo však neznamená, že Židia na južnom Slovensku boli celkom v bezpečí. Ešte pred prvým transportom zo Slovenska maďarská vláda realizovala deportácie približne 18 000 Židov do Kamenca-Podolského, kde boli následne povraždení. Extrémne vysokú úmrtnosť mali aj pracovné jednotky nasadené počas vojny proti ZSSR. Tragický osud Židov na južnom Slovensku zavŕšila nemecká okupácia a následné deportácie realizované maďarským žandárstvom a políciou.


Prepadnutie železničnej stanice Pribeník

Context: Predchádzajúce udalosti Na základe Mníchovskej dohody prijatej dňa 30. septembra 1938 bolo Česko-Slovensko zaviazané do troch mesiacov vyriešiť územné nároky Maďarska. Začiatkom októbra sa začali v severnom Maďarsku organizovať ozbrojené skupiny, ktorých úlohou bolo ilegálne prechádzať do ČSR a vykonávať tam podvratnú činnosť s cieľom destabilizácie pohraničných oblastí.


Slovenský prestolný prosbopis

Context: Obsah Slovenského národného prosbopisu Slovenský prestolný prosbopis bol napísaný v nemeckom jazyku. Neobsahoval ani raz slovo „Slovensko“, pretože ho vnímali ako zemepisné územie obývané Slovákmi. Dokument obsahoval sťažnosti proti útlaku národov a maďarizácií. Tvrdil, že Slováci sa ochotne budú učiť maďarský jazyk a uznal aj rečové zákony. Odmieta rozširovanie maďarského jazyka podľa zákona na miesta, kde to nie je potreba. Odmieta používanie maďarského jazyka počas evanjelických bohoslužieb. Ohradzovali sa aj proti útokom v maďarskej tlači za odmietanie písania v maďarskom jazyku. Platilo to pre časopisy ako Jelenkor , či Pesti Hírlap . Žiadali vymenovať slovensky hovoriacich cenzorov. Požadovali, aby sa mohli založiť katedry slovenskej reči a literatúry nachádzajúce sa na univerzitách, aby cirkevné matriky zostali v latinčine.


Okupácia južného Slovenska

Context: Obnovenie Česko-Slovenska Po prechode Červenej armády sa južné Slovensko stalo opäť súčasťou obnoveného Česko-Slovenska, ktoré začalo likvidovať okupačnú správu. Česko-Slovensko pri postoji k maďarskej menšine vychádzalo z princípu kolektívnej zodpovednosti a aplikovalo voči nej rozsiahle represívne opatrenia. Nové hranice boli potvrdené Parížskou mierovou konferenciou, ktorá zamietla maďarské územné nároky a zavedenie menšinového štatútu, ale aj jednostranný transfer obyvateľstva z Česko-Slovenska ako základnú metódu riešenia sporu.


Vznik Česko-Slovenska

Context: Ďalšie udalosti Po vyhlásení samostatnosti Česko-Slovenska sa konali v mestách aj v obciach oslavy, slávnostné sprievody a bohoslužby. Ľud jasal nad nadobudnutou samostatnosťou, aj nad koncom vojny. Pri týchto oslavách dochádzalo k ničeniu štátnych symbolov Rakúsko-Uhorska, ale tiež k ničeniu vecí, ktoré Habsburskú monarchiu hoci len pripomínali. 3. novembra sa vydal dav pod vedením Frantu Sauera zničiť historickú pamiatku – mariánsky stĺp, ktorý stál na Staromestskom námestí v Prahe ako pripomienka na Švédske obliehanie Prahy v roku 1648. 3. novembra 1918 zástupcovia nemeckého obyvateľstva na južnej Morave proklamovali ustanovenia provincie Deutschsüdmähren a zástupcovia Nemcov v južných Čechách vznik provincie Böhmerwaldgau, ktoré mali byť pripojené k Nemeckému Rakúsku. 4. novembra 1918 bola v Skalici ustanovená dočasná slovenská vláda a na Slovensko zároveň vstúpil prvý oddiel česko-slovenského vojska. 13. novembra vyhlásil Národný výbor Dočasnú ústavu, ktorá prenášala moc na Národné zhromaždenie. Nasledujúci deň sa konala prvá schôdza Národného zhromaždenia, na ktorej bol česko-slovenský štát vyhlásený republikou a Tomáš Garrigue Masaryk bol zvolený jej prezidentom. Bola vytvorená vláda na čele s Karlom Kramářom. Národné zhromaždenie ďalej vydalo zákon o zrušení šľachtických titulov a poriadkov a zákon o osemhodinovom pracovnom čase. Súbor:Alsasko_a_Těšínsko.jpg|thumb|left|Dobová karikatúra, porovnávajúca návrat Alsaska Francúzsku so stratou časti Těšínska V novembri došlo tiež k prvým stretom v maďarsko-československej vojne a 15. novembra 1918 vydala maďarská vláda vyhlásenie proti postupu českých jednotiek na Slovensko a sama sem vyslala vojenské oddiely. 11. decembra 1918 vyhlásil Viktor Dvorčák ako predseda Východoslovjackej národnej rady vyhlásil v Košiciach samostatnú Slovenskú ľudovú republiku, ktorá proklamovala nezávislosť od Prahy a úzke spojenie s Maďarskom. Následne sa stal prezidentom tohto útvaru a postavil sa na čelo jeho vlády. Po obsadení Košíc česko-slovenskými vojskami 29. decembra 1918 Slovenská ľudová republika zanikla. 29. novembra obsadila vznikajúca česko-slovenská armáda Most a začala tak vojenskú likvidáciu sudetonemeckých provincií. Do konca roka prevzala armáda správu týchto území. Nálada sa v nemeckých oblastiach opäť vyostrila v marci 1919, keď české úrady zakázali českým Nemcom zúčastniť sa volieb do rakúskeho parlamentu. Pri následných demonštráciách 4. marca 1919 bolo českou armádou zabitých 54 osôb a 84 osôb bolo zranených. Tento marcový incident značne poznamenal ďalšie česko-nemecké vzťahy. 19. decembra 1918 vydalo francúzske ministerstvo zahraničia vyhlásenie, že Česko-Slovensko ako spojenecký štát má právo podržať až do rozhodnutia mierovej konferencie územie v rámci historických hraníc českých krajín a Slovenska. Prezident "osloboditeľ" v Tábore 21. decembra 1918 V piatok 20. decembra 1918 bol prezident Tomáš Garrigue Masaryk slávnostne privítaný Národným zhromaždením v železničnej stanici Horní Dvořiště a verejne prvýkrát vystúpil na úplne zaplnenom veľkom námestí v Českých Budějoviciach. Pri jeho triumfálnej ceste vlakom ho v železničných staniciach na trase (Veselí nad Lužnicí, Tábor, Benešov) do hlavného mesta vítali tisícky občanov. V nedeľu 22. decembra predniesol Masaryk na Pražskom hrade svoje Prvé posolstvo, v ktorom načrtol koncepciu Česko-Slovenského štátu. 24. decembra 1918 sa Maďarsko podvolilo nóte Dohody o stanovení demarkačnej čiary na Slovensku a do 20. januára 1919 obsadila Česko-slovenská armáda zvyšok Slovenska. 21. januára 1919 zaslala česko-slovenská vláda poľskej vláde memorandum, ktoré fakticky ohlasovalo vojenské obsadzovanie Tešínska. Boje trvali do 30. januára 1919 a dohoda o novej demarkačnej čiare bola podpísaná 3. februára. 25. februára 1919 bol vydaný zákon o okolkovaní bankoviek Rakúsko-Uhorskej banky a bolo začaté vytváranie vlastnej česko-slovenskej meny. 25. marca bolo na Slovensku vyhlásené stanné právo proti vodcom boľševického hnutia, čo bolo reakciou na vznik Maďarskej republiky rád. 27. marca prekročili oddiely česko-slovenskej armády demarkačnú čiaru s Maďarskom a začali intervenciu proti Maďarskej republike rád. 16. apríla bol prijatý zákon o pozemkovej reforme, ktorý rozhodol o zábere pozemkového majetku nad poľnohospodárskej pôdy alebo 250 hektárov pôdy vôbec. 4. mája 1919 zahynul pri leteckej nehode Milan Rastislav Štefánik. 8. mája sa v Užhorode uskutočnila porada rusínskych národných rád, ktorá potvrdila výsledok plebiscitu o pripojení Podkarpatskej Rusi k Česko-Slovensku. Rozpad rakúsko-uhorskej monarchie 20. mája 1919 prešla Maďarská republika rád do protiútoku a vtrhla na Slovensko, kde bola na juhu 16. júna vyhlásená Slovenská republika rád. Po bitke o Zvolen však museli maďarské vojská zo Slovenska postupne ustúpiť a Slovenská republika rád zanikla.


Prvá česko-slovenská republika

Context: Vznik Česko-Slovenska Súbor:Kratky, Frantisek - Kolin, postovni schranka (28.10. 1918).jpg|thumb|left|Zamaľovávanie symbolov monarchie na poštovej schránke v Kolíne dňa 28. októbra 1918 Nezávislosť Česko-Slovenska bola vyhlásená 28. októbra 1918 päťčlenným Národným výborom v Prahe, ktorého členmi boli štyria Česi a jeden Slovák, tzv. „muži 28. októbra“. Vyhlásená bola v súčinnosti so zahraničnou akciou Česko-slovenskej národnej rady, ktorá sa už o 4 dni skôr vyhlásila za dočasnú vládu nového štátu. Národný výbor presadil v záujme uchovania verejného poriadku kontinuitu zákonov a vládol prostredníctvom dekrétov. Počiatočným problémom bolo zostavenie česko-slovenského parlamentu. Keďže voľby boli zatiaľ nereálne, bol parlament – Revolučné národné zhromaždenie – poskladaný na základe volieb z roku 1911 do rakúsko-uhorského snemu. Slovensko bolo zastúpené 44 menovanými poslancami. Národný výbor odovzdal svoje právomoci na prvom zasadnutí Národného zhromaždenia 14. novembra 1918, kedy bol prezidentom zvolený Tomáš Garrigue Masaryk, predsedom vlády Karel Kramář, ministrom zahraničia Edvard Beneš a ministrom vojenstva Milan Rastislav Štefánik; tiež bol slávnostne zosadený rod Habsburgovcov a bola prijatá dočasná ústava. Nemci nemali v tomto parlamente zastúpenie žiadne (odmietli sa zúčastniť), hoci ich bolo viac ako Slovákov. Na základe povojnovej deklarácie prezidenta USA Woodrowa Wilsona, ktorá hovorí o práve každého človeka na sebaurčenie, sa väčšina sudetských Nemcov hlásila k Nemecku či Rakúsku. Maďari na juhovýchode Slovenska zase k Maďarsku. Mierová konferencia v Paríži z januára 1919 uzavrela väčšinu územných sporov. Česko-slovenskú delegáciu viedli Karel Kramář a Edvard Beneš. Konferencia schválila vyhlásenie Československej republiky, rozprestierajúcej sa na území historických krajín českej koruny (Čiech, Moravy a Sliezska) a časti Horného Uhorska (Slovensko a Podkarpatská Rus). Lužice, ktoré Beneš nárokoval na základe príslušnosti Českému kráľovstvu do tridsaťročnej vojny, zostali nemecké. Dohoda potvrdzujúca konferenciu bola podpísaná 10. septembra 1919. Rovnako tak Česko-Slovensko nezískalo ani širšie územie v okolí Bratislavy, dnes patriace Rakúsku, ani rozsiahlejšie oblasti v okolí pohoria Matra a Bükk spolu s mestom Miškovec, ktoré si zachovalo Maďarsko. Do novej republiky tak bolo začlenených 6 etnických skupín s rôznymi historickými, politickými a ekonomickými tradíciami. Česko-Slovensko do roku 1928 Česko-Slovensko po roku 1928 Problémom boli samotné hranice štátu. S Nemeckom a Rakúskom sa väčšia časť priebehu hraníc vyriešila na základe historického vývoja, saint-germainská konferencia Česko-Slovensku z dôvodu obrany navyše pridelila aj severné svahy Krkonôš (čo sa nakoniec nezrealizovalo). S Maďarskom však žiadne historické hranice neexistovali – tie preto určila spomínaná konferencia v Paríži na základe Benešových 7 memoránd. Aj napriek potvrdeniu zmluvy v Trianone z roku 1920 musela na území zasiahnuť česko-slovenská a rumunská armáda. Vznikol aj spor o územie Tešínska. Z pohľadu historického práva patrilo celé Tešínsko ku krajinám českej koruny, nárok si naň z etnických dôvodov však robilo aj novovzniknuté Poľsko. Po krátkom česko-slovensko-poľskom vojenskom stretnutí bolo Tešínsko rozhodnutím medzinárodnej arbitráže v Spa rozdelené medzi oba štáty. Posledný spor bol ohľadom priemyselne zaostalej Podkarpatskej Rusi, ktorú si nárokovala okrem Česko-Slovenska aj Ukrajinská ľudová republika (1918 – 1919), s ktorou však vtedajšia Podkarpatská Rus vôbec nesusedila (bola oddelená Poľskom a Rumunskom) a tiež Maďarsko. Situáciu opäť musela riešiť česko-slovenská armáda, resp. čs. legionári. Ďalšie problémy novovzniknutého štátu boli tiež výrazné hospodárske a sociálne rozdiely medzi tzv. historickými krajinami (Čechy, Morava, Sliezsko) a Slovenskom, resp. Podkarpatskou Rusou. Na Slovensko odchádzali českí lekári, učitelia a úradníci. V roku 1919 bola založená Komenského univerzita, v roku 1920 Slovenské národné divadlo. Stále sa však časť Slovákov a najmä viac ako 3 milióny Nemcov a 700-tisíc Maďarov necítili byť rovnocennou súčasťou republiky a postupne tak narastali vnútorné rozpory. Severne od Slovenska existovala aj tzv. Lemko-rusínska republika, ktorej časť obyvateľov sa chcela časom pripojiť k ČSR. Prezident Masaryk nechcel po spore o Tešínsko kaziť česko-poľské vzťahy. O túto krajinu však nemal veľmi veľký záujem, a v marci 1920 ju preto zabralo Poľsko.


Prepadnutie okresu Jesenské


Okupácia južného Slovenska

Context: Pozadie Česko-slovenské hranice boli stanovené na základe kombinácie etnických, hospodárskych a vojenských kritérií a k novému štátu bolo pričlenené aj územie s početnou maďarskou menšinou. Napriek existencii aktivistických prúdov v politike maďarských menšinových strán, väčšina príslušníkov maďarskej menšiny sa s česko-slovenským štátom nestotožnila a žiadala pripojenie k Maďarsku, ktoré im bolo jazykovo a kultúrne bližšie. Medzivojnové Maďarsko sa s rozpadom Uhorska nezmierilo, usilovalo sa o obnovu predtrianonských hraníc a revizionistické myšlienky sa stali integrálnou súčasťou maďarskej spoločnosti vrátane vzdelávacieho systému. Keďže Maďarsko v zahraničí nenašlo pre svoje snahy dostatočné pochopenie, nádeje vkladalo do nových totalitných režimov a svoju zahranično-politickú koncepciu postavilo na spolupráci s nacistickým Nemeckom a fašistickým Talianskom. Zmena mocenských pomerov v Európe, Mníchovská dohoda a politika appeasementu západných veľmocí vytvorili predpoklady pre teritoriálne zmeny na úkor Česko-Slovenska. Tieto vychádzali z výsledkov prvej viedenskej arbitráže, keď úlohu arbitrov prevzali štáty priamo zainteresované na jeho likvidácii a jeho územné oklieštenie malo byť prípravou na ďalšiu agresiu.


Sudety (región)

Context: Obnovené Česko-Slovensko Po porážke nacistického Nemecka bolo celé odstúpené pohraničné územie vrátené späť ČSR a zároveň na základe článku XI. až XII. záverov Postupimskej dohody víťazných veľmocí (1945) bola drvivá väčšina nemeckého obyvateľstva vysídlená z Česko-Slovenska, aj keď tzv. divoký odsun spojený s mnohými excesmi prebiehal nezákonne fakticky už od mája 1945.


1541

Context: Udalosti  Uhorsko sa rozdelilo na tri časti: Habsburská časť, Sedmohradsko a Budínsky pašalik


National Gallery of Art

Context: Národná galéria umenia je jednou z najlepších umeleckých zbierok na svete. Bola vytvorená pre občanov Spojených štátov amerických na základe rozhodnutia Kongresu a prijatím darov zberateľov umenia, mecenášov, finančníkov a verejnosti. Obsahuje európske a americké maliarstvo, sochárstvo, práce na papieri, fotografie a dekoratívne umenia a sochy. Stále zbierky obrazov siahajú od stredoveku až po súčasnosť. Najrozsiahlejšie sú zbierky talianskej renesancie, ktorá obsahuje napríklad diela Ducciove Maesta, Adoration of the Magi od Fra Angelicoa a diela Filippo Lippiho. Nechýbajú ani diela od Leonarda, Tiziana a Raphaela.


National Gallery of Art

Context: Zbierky Národná galéria umenia je jednou z najlepších umeleckých zbierok na svete. Bola vytvorená pre občanov Spojených štátov amerických na základe rozhodnutia Kongresu a prijatím darov zberateľov umenia, mecenášov, finančníkov a verejnosti. Obsahuje európske a americké maliarstvo, sochárstvo, práce na papieri, fotografie a dekoratívne umenia a sochy. Stále zbierky obrazov siahajú od stredoveku až po súčasnosť. Najrozsiahlejšie sú zbierky talianskej renesancie, ktorá obsahuje napríklad diela Ducciove Maesta , Adoration of the Magi od Fra Angelicoa a diela Filippo Lippiho. Nechýbajú ani diela od Leonarda, Tiziana a Raphaela. Zbierky sochárskeho a dekoratívneho umenia zahŕňajú diela ako kalich od Abbot Sugera zo Saint-Denis a vynikajúcu kolekciu prác Rodina a Degasa. Expozícia v západnej budove Fotografie Múzeum vlastní rozsiahlu zbierku fotografií. Napríklad maliarka Georgia O Keeffová darovala po smrti svojho muža Alfreda Stieglitza mnoho jeho diel. V súčasnosti obsahujú zbierky stovky Stieglitzových fotografií. Séria obsahuje samozrejme niekoľko portrétov jeho manželky Georgie O Keeffovej, snímky z New Yorku, Paríža, Benátok, abstrakcie mrakov; portréty významných osobností ako boli Alfred Maurer, Abraham Walkowitz, Arthur B. Carles, Charles Demuth, Dorothy Normanová, Marcel Duchamp a mnoho dalších. Z ďalších fotografov sú zahrnuté napríklad diela pioniera britskej fotografie, jedného z prvých vojnových fotožurnalistov Rogera Fentona; niekoľko diel avantgardistu a kurátora galérie MoMA Edwarda Steichena, Irvinga Penna a mnoho ďalších. V zbierkach sú portréty od Julie Margaret Cameronovej, Oscara Rejlandera, krajiny Carletona Watkinsa, fotografie Paríža z doby Napoleona III. od Charlesa Nègra, Charlesa Marvilla, Eugèna Atgeta, Alfreda Stieglitza, André Kertésza, Louis-Émila Durandella, Germaine Krulla, lIlse Binga, Brassaïa a ďalších.


Nová štátna galéria v Stuttgarte

Context: Hmota a formy Centrálne nádvorie Štátnej galérie, prehľadné z cesty pre verejnosť, predstavuje pre galerijné priestory akési aktívne ohnisko. Valcovitá forma pripomína kupolovité centrálne priestory klasických a renesančných stavieb. Hoci budovu kritizovali príslovečne ako „virtuozitu okolo prázdnoty“ rotunda predstavuje pozoruhodný a dobre identifikovateľný verejný priestor. Verejná terasa sa rozlieva okolo voľne tvarovaných súčastí spájajúcich oddelené časti galérie. Táto koláž skulpturálnych objektov kontrastuje s jednoduchou kulisou galerijných krídel. Zasklený oceľový prístrešok- edikula vyznačuje centrálnu os budovy pri pohľade z ulice. Pozornosť návštevníkov sa však- na rozdiel od konvenčného klasického plánu- nenasmerovala na túto náhradku centrálne umiestneného vchodu, ale na rampový prístup vedúci na prvé poschodie pódia a ku vstupnému foyer. Výrazne sfarbené držadlá z rúrkovej ocele sú hravo predimenzované, aby sa zvýraznil okružný priebeh cesty po rampách. Iné prvky ako mriežky ventilácie a vchodové prístrešky, boli podobne na optické zvýraznenie mierkovo zveličené. Esovito stočený bok vstupného vestibulu pripomína v pôdoryse tvar kriviek klavírnych krídel, aký uplatnil v mnohých modernistických stavbách Le Corbusier. Foyer poskytuje návštevníkom neformálne miesto na zhromažďovanie, usmerňujúc ich pohyb smerom k okrajovým okružným cestám galeríjnych krídel. Pódium, ktoré ukrýva podzemné parkovisko, vyzdvihuje verejný priestor nad hluk a znečistenie rušnej hlavnej ulice.


Tate Modern

Context: Prítomnosť a budúcnosť galérie V súčasnosti sa zbierky nachádzajú na treťom, štvrtom a piatom poschodí. Trvalá expozícia diel Dalího, Rothka, Picassa, Matissa, Warhola a iných velikánov moderného umenia i predstaviteľov generácie súčasných umelcov sa nachádza na treťom a piatom poschodí. Štvrté poschodie je vyčlenené pre sezónne projekty galérie. Hala, kde sa nachádzala turbína sa využíva na prezentáciu diel vytvorených špeciálne pre galériu. Od októbra do marca, každý rok tu vystavuje jeden z umelcov, v rámci série sponzorovanej spoločnosťou Unilever. Doteraz v tomto priestore v rámci Unilever Series vystavovali: 2000 - Louise Bourgeois - Maman, I Do, I Undo, I Redo 2001 - Juan Muñoz - Double Bind 2002 - Anish Kapoor - Marsyas 2003 - Ólafur Elíasson - The Weather Project 2004 - Bruce Nauman - Raw Materials 2005 - Rachel Whiteread - Embankment Táto séria bola plánovaná pôvodne len na prvých päť rokov existencie galérie, avšak jej nesmierna popularita viedla k jej predĺženiu až do roku 2008. V súčasnosti sa plánuje s rozšírením výstavných priestorov, čím by sa zväčšila výstavná plocha galérie o celých 60%. Architektonické riešenie prístavby bolo zverené opäť firme Herzog & de Meuron. Jej otvorenie je naplánované na rok 2012.


National Gallery (Londýn)

Context: Introduction  National Gallery alebo po slovensky Národná galéria v Londýne je obrazáreň nachádzajúca sa na severnej strane Trafalgar Square. Napriek tomu, že myšlienka na založenie národnej obrazárne v krajine rezonovala dlhý čas, Anglicko sa k tomuto kroku odhodlalo, v porovnaní s ostatnou Európou, pomerne neskoro. Hlavným dôvodom bolo, že neexistovala kráľovská či významnejšia šľachtická zbierka umeleckých diel, ktorá by poslúžila ako základ kolekcie pre národnú obrazáreň. Národná galéria vznikla ako zbierka jednotlivých obrazov a takou aj zostala. Nikdy nemala ambíciu byť múzeom v pravom slova zmysle s cieľom vystavovať diela rýdzo historickej hodnoty, ale od samého začiatku sa zamerala aj na ich estetickú kvalitu.


Štátna Tretiakovská galéria

Context: Súčasti galérie Do dnešného komplexu Všeruského múzejného združenia Štátna Tretiakovská galéria ( Всероссийское музейное объединение Государственная Третьяковская галерея ) je organizačne včlenených niekoľko umeleckých ustanovizní: Múzeum Anny Semjonovny Golubkiny , Múzeum Viktora Michajloviča Vasnecova , Múzeum Apollinarija Michajloviča Vasnecova , Múzeum Pavla Dmitrijeviča Korina a Výstavná sieň v štvrti Tolmači. Organickou súčasťou galérie je i Chrám svätého Mikuláša v Tolmačiach, predstavujúci unikátne spojenie galérie a sakrálneho priestoru.


National Gallery (Londýn)

Context: Budova galérie Dvojpodlažná budova Národnej galérie zaberá celú severnú časť Trafalgarského námestia, miesta križovanie viacerých významných londýnskych ulíc. Stavba postavená v pôsobivom klasicistickom štýle s mohutnou kupolou byzantského typu a impozantným portikom bola dokončená v roku 1838 podľa projektov Wiliama Wilkinsa. Je postavená z bieleho kameňa. Dominujúcim prvkom vchodovej časti je osem mohutných korintských stĺpov, ktoré boli pôvodne súčasťou budovy Carlton House, ktorá bola zbúraná v roku 1826. Stĺporadie ukončuje mohutný tympanón na spôsob gréckych chrámov. Pohľad do expozíciePo dokončení sa najprv budova delila o priestory s Kráľovskou akadémiou. Tento stav trval až do roku 1868, kedy sa Akadémia z budovy odsťahovala. Napriek uvoľneným priestorom sa čoskoro ukázalo, že stavba pre potreby galérie nepostačuje. Pôvodné úvahy smerovali k stavbe novej budovy. Napokon bolo rozhodnuté o prestavbe existujúcej budovy a jej rozšírení. V roku 1876 boli nové výstavné priestory dokončené a sprístupnené. Ďalšie prestavby sa uskutočnili v roku 1907 a posledná v roku 1991, kedy bolo pristavané Sainsburyho krídlo, ktoré svoje pomenovanie dostalo po obchodníkovi a politikovi Johnovi Sainsburym. Tu našli svoje miesto talianski majstri 13. - 15. storočia. Vystavené diela sú rozdelené na oboch poschodiach; prvé poschodie je hlavným výstavným priestorom, prízemie slúži na vystavovanie tzv. rezervného fondu.


National Gallery (Londýn)

Context: Vývoj galérie a jej zbierkového fondu V roku 1768 vznikla Kráľovská akadémia umenia ( Royal Academy of Arts ), ktorá mala rozhodujúci význam pre vznik anglického národného múzea. Už o deväť rokov sa naskytla možnosť významne obohatiť základ kolekcie galérie kúpou bohatej umeleckej zbierky Sira Roberta Walpolea. Kvôli odporu verejnej mienky sa kúpa nezrealizovala a zbierku zakúpilo Rusko (dnes sa nachádza v petrohradskej Ermitáži). Súbor:Carlo Crivelli 011.jpg|150px|thumb|Carlo Crivelli, Pieta , oltárne krídlo z kostola sv. Františka v Montefiore dell Aso, okolo 1470, tempera na dreve Súbor:Pope_Julius_II.jpg|150px|thumb|Raffael, Portrét pápeža Júliusa II. , 1511 - 1512, olej na dreve Súbor:Giovanni Battista Moroni 001.jpg|150px|thumb|Giovanni Battista Moroni, Krajčír , 1570 - 1575, olej na plátne Impulzom, rozhodujúcim pre zriadenie národnej obrazárne možno považovať donáciu Sira Georgea Beaumonta, správcu Britského ústavu ( British Institut ), ktorý sa v roku 1823 rozhodol svoju súkromnú zbierku venovať galérii. Vďaka tomu sa do rodiacej galérie dostali diela Rembrandta ( Snímanie z kríža ), Canaletta ( Benátky ) a iné obrazy. Galéria ešte v tom istom roku získala významnú kolekciu diel ruského emigranta a podnikateľa Johna Juliusa Angersteina - Tizianova Venuša a Adonis , Rubensov Únos Sabiniek , Rembrandtove Klaňanie sa pastierov . 10. mája 1824 Národnú galériu otvorili pre verejnosť. Dočasne sa výstavné priestory nachádzali v budove na ulici Pall Mall 100 v súkromnej Angersteinovej galérii. V roku 1831 sa konečne vyriešila pozemková otázka galérie. Budova sa mala postaviť na nedávno vybudovanom námestí Trafalgar Square, priečelím obrátená do námestia. Projekt budovy vypracoval architekt Wiliam Wilkins. Výstavba trvala sedem rokov a 9. apríla 1838 sa konalo slávnostné otvorenie nového sídla galérie. Galéria však zaberala iba západné krídlo budovy; východné bolo určené Kráľovskej akadémii. Celé predchádzajúce i nasledujúce obdobia boli vyplnené obohacovaním zbierok od rôznych darcov (napr. i kráľ Viliam IV. daroval v roku 1836 galérii niekoľko obrazov). V roku 1839 sa zbierkový fond rozšíril o Rubensovu Krajinu pri západe slnka a Raffaelovu Svätú Katarínu Alexandrijskú . Z hľadiska vývoje galérie a jej zbierkového fondu boli dôležité roky 1868 - 1869. V týchto rokoch sa Kráľovská akadémia z budovy vysťahovala a Národná galéria sa nasťahovala i do východného krídla, ktoré plánovali v najbližšom období rozšíriť (dostavba sa uskutočnila v roku 1876). Sedemdesiatsedem obrazov prevažne holandských a flámskych majstrov získala galéria v roku 1871 z pozostalosti bohatého obchodníka Roberta Peela. V roku 1876 bola podľa projektu E. M. Barryho dokončená prístavba v zadnej časti východného krídla, čím sa dočasne vyriešil problém s nedostatkom priestorov. V poslednom dvadsaťročí 19. storočia galéria získala viacero významných prírastkov - v roku 1880 Leonardovu Madonu v skalách , v roku 1882 Velázquezovho Filipa IV. Španielskeho v hnedom a striebornom a Tintorettovo Umývanie nôh , v roku 1885 Dyckov Portrét Karola I. na koni , v roku 1892 z rozpredaja súkromnej zbierky v Paríži získala galéria Vermeerov obraz Dievča sediace pri virginale . Ďalším medzníkom v rozvoji galérie sa stal rok 1901, kedy padlo rozhodnutie o demolácii kasární ležiacich severne od budovy Národnej galérie. Budova galérie bola súčasne rozšírená o severné krídlo. Po ukončení stavebných prác boli nové priestory sprístupnené verejnosti v roku 1911. V roku 1924 galéria získala hodnotný dar, pozostávajúci takmer výlučne z diel talianskych majstrov (Botticelli, Tizian). Počas druhej svetovej vojny boli obrazy z galérie umiestnené v horských jaskynných priestoroch v Galles. Budova utrpela pri bombardovaní Londýna značné škody. Vzápätí prebehli nevyhnutné opravné práce, ktoré mali za cieľ galériu sprístupniť verejnosti v čo najkratšom čase. V roku 1954 sa od Národnej galérie oddelila Tate Gallery, ktorá od roku 1897 tvorila súčasť Národnej galérie pod názvom Národná galéria britského umenia ( National Gallery of British Art ). V roku 1958 sa galéria rozšírila o tzv. Hamptonsite, západne od budovy, čím sa výstavné priestory rozšírili o šesť miestností s plochou 1 400 m2. V roku 1961 sa definitívne skončili rekonštrukčné práce na vojnou zničenej budove, ktoré galérii priniesli i zvýšenie technického vybavenia. V roku 1962 galéria zakúpila Leonardovu skicu Madona a Dieťa so svätou Annou a malým svätým Jánom . V rokoch 1963 - 1964 sa otvorili nové výstavné priestory v západnom krídle prízemia s tzv. rezervnou zbierkou (Reserve Collection). Získavanie nových diel s pomocou štátnych subvencií a darmi naďalej rastie a pokračuje dodnes.


Stedelijk Museum

Context: Zbierka V galérii Stedelijk Mueum sú zastúpené všetky hlavné prúdy moderného umenia. Výtvarní umelci klasickej moderny, ako napríklad (Pablo Picasso, Claude Monet, Pierre Auguste Renoir, Paul Cézanne, Vasilij Kandinskij, Marc Chagall), či (Piet Mondrian, Theo van Doesburg a Gerrit Rietveld) patriaci k hnutiu De Stijl, rovnako ako Karl Appel, Constant a Corneille patriaci k hnutiu CoBrA . Kazimir Malevič je zastúpený 29 obrazmi. Zbierka SM obsahuje aj diela nemeckého expresionizmu, amerického pop artu, video artu (Nam June Paik, Bruce Nauman), Arte Povera, súčasných Nemckých výtvarných umelcov (Reinhard Mucha, Anselm Kiefer, Georg Baselitz, Markus Lüpertz, A. R. Penck) a aktuálne britské umenie (Gilbert & George, Damien Hirst).


František Reichentál

Context: Zastúpenie v zbierkach galérií (výber)  Slovenská národná galéria – Bratislava Galéria Nedbalka – Bratislava Galéria mesta Bratislavy Múzeum židovskej kultúry / Slovenské národné múzeum – Bratislava Východoslovenské múzeum – Košice Národná galéria v Prahe Múzeum holokaustu a vzdelávacie centrum (Holocaust Museum & Educational Center, Glen Cove) – New York Židovské múzeum, (Jewish Museum (Manhattan)) – New York Múzeum moderného umenia (Museum of Modern Art) – Miami, Florida Štátne múzeum západného umenia (Государственный музей нового западного искусства (ГМНЗИ)) – Moskva


Slovenská národná galéria

Context: História Počas existencie Slovenského štátu bola v roku 1943 založená v Bratislave Slovenská galéria. Slovenská národná galéria však vznikla až po vojne a februárovom prevrate v roku 1948 zákonom Slovenskej národnej rady č. 24 z 29. júla 1948. Vznik presadzoval predovšetkým komunistický básnik, novinár a spisovateľ Laco Novomeský, v tom čase povereník pre školstvo, vedu a umenie. Vedením galérie bolo najprv poverené šesťčlenné kuratórium (Vladimír Wagner - riaditeľ kuratória, Miloš Jurkovič - riaditeľ Slovenského múzea, Ján Mudroch - od roku 1950 rektor Vysokej školy výtvarných umení v Bratislave, Jozef Kostka, Milan Škorupa, J. Dubnický - člen ex offo a Alžbeta Günterová-Mayerová). Prvé zasadnutie kuratória sa konalo 7. januára 1949. Prvou výstavou bola v roku 1949 "Výstava obrazov starých majstrov zo zbierok SNG", ktorej komisárkami boli Günterová-Mayerová a Ľudmila Kraskovská. Bola to putovná výstava reinštalovaná v Partizánskom, Martine a Košiciach. V nasledujúcom období až do roku 1970 galériu viedol Karol Vaculík.


Vianoce

Context: Vianoce alebo vianočné sviatky (skrátene Sviatky) sú kresťanské sviatky narodenia Ježiša Krista, dnes aj všeobecne – kresťanmi aj nekresťanmi – v rovnakom období slávené sviatky pokoja a mieru. Ako náboženská a kultúrna slávnosť sú slávené miliardami ľudí na celom svete. Predchádza ich prípravné obdobie (advent alebo Filipovka) a pokračujú vianočnou oktávou, resp. posviatkom alebo obdobím nazývaným vianočné obdobie. Dni od 24. do 26. decembra sú dni pracovného pokoja a ako rodinnú alebo spoločenskú udalosť ich slávi aj väčšina nekresťanov, ktorí ich niekedy označujú iba všeobecne "sviatky", ktorý nepoukazuje na ich kresťanský aspekt.


Nový rok

Context: Introduction Novoročný pozdrav Nový Rok je sviatok začiatku nového roka a podľa gregoriánskeho kalendára pripadá na 1. januára. V noci z 31. decembra na 1. januára svet oslavuje koniec starého a začiatok nového roka. Podľa iných kalendárov pripadajú oslavy Nového roka na iné dni, napríklad židovský Nový rok, nazývaný Roš ha-šana, pripadá na september gregoriánskeho kalendára. Byzantský Nový rok sa oslavoval 1. septembra, tento dátum sa zachováva dodnes ako začiatok cirkevného alebo liturgického roka v byzantskom obrade. 1. január v juliánskom kalendári, ktorý používajú niektoré pravoslávne a východné katolícke cirkvi, pripadá na 14. január podľa gregoriánskeho kalendára, preto sa niekedy 14. január označuje ako juliánsky občiansky Nový rok. Nový rok je na Slovensku a v mnohých krajinách štátnym sviatkom.


Vianoce

Context: Introduction Ikona Kristovho narodenia (1546) Vianoce alebo vianočné sviatky (skrátene Sviatky ) sú kresťanské sviatky narodenia Ježiša Krista, dnes aj všeobecne – kresťanmi aj nekresťanmi – v rovnakom období slávené sviatky pokoja a mieru. Ako náboženská a kultúrna slávnosť sú slávené miliardami ľudí na celom svete. Predchádza ich prípravné obdobie (advent alebo Filipovka) a pokračujú vianočnou oktávou, resp. posviatkom alebo obdobím nazývaným vianočné obdobie. Dni od 24. do 26. decembra sú dni pracovného pokoja a ako rodinnú alebo spoločenskú udalosť ich slávi aj väčšina nekresťanov, ktorí ich niekedy označujú iba všeobecne „sviatky“, ktorý nepoukazuje na ich kresťanský aspekt. Vianoce patria (spolu s Veľkou nocou) k najvýznamnejším kresťanským sviatkom, 25. december je sviatok v skoro všetkých kresťanských cirkvách. S Vianocami sa viaže množstvo ľudových tradícií, piesní (kolied), výzdoby, jedál a iných zvykov.


Advent

Context: Advent v cirkevnom kalendári Advent sa začína 1. adventnou nedeľou, teda nedeľou medzi 27. novembrom a 3. decembrom a je zároveň začiatkom cirkevného roka. Končí sa po západe slnka na Štedrý večer (vigília Sviatku Narodenia Pána). 3. adventná nedeľa sa nazýva Gaudete a oproti ostatným adventným dňom tu liturgickou farbou môže byť ružová. Advent trvá do prvých vešpier Narodenia Pána. Nakoľko advent sa vyznačuje dvojakým očakávaním (narodenie a druhý príchod), je rozdelený na dve časti, kde hranicu tvorí 17. december. Prvá časť dáva dôraz na očakávanie druhého príchodu Krista a druhá časť je prípravou veriacich na stretnutie s Kristom pri jasliach. Toto delenie je veľmi dobre vidieť v liturgických textoch a modlitbách. Pravoslávna cirkev aj gréckokatolícka cirkev má dodnes šesťtýždňové prípravné obdobie pred sviatkom Narodenia Pána. Toto obdobie sa tradične nazýva Filipovka, trvá od 15. novembra do 24. decembra a zachovalo si charakter pôstu. Zároveň Filipovka nepredstavuje začiatok cirkevného roka, ktorý sa na Východe začína 1. septembra. V západnej tradícii je advent aj obdobím upokojenia, ktoré zodpovedalo životnému štýlu našich predkov, prispôsobenému dlhým decembrovým nociam. Dnes sa však advent využíva komerčne, a preto o ňom ako o období upokojenia nemožno hovoriť. Advent sprevádza adventný veniec ozdobený štyrmi sviecami, ktoré zodpovedajú počtu adventných nedieľ. Tento zvyk patrí skôr do mestského prostredia a jeho pôvod je v krajinách hovoriacich germánskymi jazykmi. Deti často otvárajú adventný kalendár.


Štedrý deň

Context: Štedrý večer v rímskokatolíckej cirkvi Štedrý večer je u niektorých kresťanov (napr. rímskokatolíkov) vyvrcholením adventu a zároveň začiatkom vianočných sviatkov. Po západe slnka sa začína vigília Pánovho narodenia, v minulosti sa dokonca konala aj omša na vigíliu, ktorá má vlastné liturgické čítania a modlitby. Štedrým večerom sa v rímskokatolíckej cirkvi končí advent a polnočnou omšou sa začína sláviť Božie narodenie.


Veľká noc

Context: Veľká noc v rímskokatolíckej cirkvi Veľká noc podľa rímskokatolíckej tradície sa začína Veľkonočnou vigíliou (ktorá je stredom a vyvrcholením Veľkonočného trojdnia) a trvá päťdesiat dní až do Turíc, slávnosti Zoslania Ducha Svätého. Prvý týždeň Veľkej noci sa nazýva Veľkonočná oktáva. 40. deň Veľkej noci je slávnosť Nanebovstúpenia Pána, ktorá pripomína Ježišov výstup zo zeme do neba a jeho oslávenie u Otca.


Vianoce

Context: Dátum slávenia Dátum 25. december je tradičný a pravdepodobne nepredstavuje skutočný historický dátum narodenia Ježiša Krista. 25. december je ako cirkevný sviatok po prvýkrát doložený vo Filokalovom kalendári z roku 354, ktorý čerpal z rímskych prameňov („Depositio Martyrum“) z roku 336. Pôvod tohto dátumu je sporný. Často sa poukazuje na možnú súvislosť s rímskym sviatkom slnečného božstva, tzv. Dies Natalis Solis Invicti – Sviatok zrodenia nepremožiteľného slnka – ktorý sa tiež slávil 25. decembra a prekrýval sa s tradičným dátumom zimného slnovratu. Aj niektorí raní kresťanskí autori spájali narodenie Krista so sviatkom znovuzrodenia slnka Najnovšie názory na pôvod dátumu slávenia Vianoc prezentuje historik William Tighe. Tvrdí, že Cirkev si vybrala na slávenie Vianoc 25. december preto, lebo starí Židia verili, že izraelskí proroci boli počatí v ten istý deň, v ktorý zomreli, a rímski kresťania za Tertuliánových čias vyrátali, že Kristus zomrel 25. marca. To je dôvod, prečo Vianoce pripadli na 25. decembra – jednoducho k tomuto dátumu pripočítali deväť mesiacov a vyšiel im predpokladaný dátum narodenia Ježiša Krista. Východné cirkvi pôvodne slávili Narodenie Ježiša Krista v rámci sviatku Bohozjavenia 6. januára. V mnohých krajinách sú 24. a 25. december dňami pracovného pokoja. Niekde sa podobne slávi aj Druhý sviatok vianočný (v rímskokatolíckom kalendári sviatok sv. Štefana, v gréckokatolíckom a pravoslávnom kalendári Zhromaždenie (Zbor) k presvätej Bohorodičke , v anglosaských krajinách tzv. Boxing Day), ktorý pripadá na 26. decembra.


Advent

Context: Dejiny adventu Pôvodne pochádza pojem advent z gréckeho pojmu ἐπιφανεία ( epifaneia – zjavenie), ktorý označoval príchod božstva do chrámu alebo návštevu kráľa. Adventné obdobie má kajúci charakter, ale nechápe sa ako čas pokánia v tom zmysle, ako je to vo Veľkom pôste (napr. stále sa spieva Aleluja). Obdobie prípravy na slávenie Narodenia Pána sa dostalo v 4. storočí z kresťanského Východu do Galie a Španielska. Odtiaľ pochádza zvyk spájať advent s eschatologickým očakávaním Krista na konci časov. V Galii sa od 5. storočia advent začínal už na sv. Martina a v Španielsku 24. novembra. V rímskej liturgii trvalo obdobie adventu dva týždne a malo charakter očakávania či prípravy na vtelenie Božieho Syna. Vianočná doba (= vianočné obdobie v širšom zmysle, t. j. advent + Vianoce) sa od 4. storočia pohybovala medzi 11. novembrom a 6. januárom, na ktorý pôvodne pripadala oslava narodenia Ježiša Krista (dnes slávnosť Zjavenia Pána čiže Epifaneia). Týchto osem týždňov predstavovalo (s výnimkou nedieľ, ktorými si kresťania stále pripomínajú vzkriesenie) spolu 40 dní. Začiatky adventu siahajú do 4. storočia, kedy sa oslavoval určitý počet (2 až 6) adventných nedieľ. Až rímsky pápež Gregor Veľký († 604) stanovil adventný čas na 4 týždne. V ľudovej kultúre Slovenska má advent magický charakter začiatku, kedy môžu pozitívne či negatívne ovplyvniť budúcnosť nadprirodzené sily (stridžie dni). S tým súvisia rôzne ľudové obyčaje a povery, ako veštenie, vinšovanie, zatváranie dvier pri rannom zvonení a podobne.


Slovanský kalendár

Context: Sviatky U Slovanov sa slávia o. i. tieto sviatky: 2. februára (dnes tzv. Hromnice) – u západných Slovanov sviatok boha Perúna, u východných Slovanov tzv. sretenie fašiangy jarná rovnodennosť – chodenie s figurínou symbolizujúcou smrť či zimu (nazýva sa Morena, Marmuriena a podobne) stavanie májov – na začiatku mája alebo na konci mája, niekde sa tento sviatok končil tzv. majálesom svätodušné sviatky – v niektorých regiónoch (napr. na Hornom Považí) v predvečer tohto sviatku stavajú viechy, pri ktorých na noc zapaľujú vatry letný slnovrat – zapaľovanie vatier, púšťanie ohnivých kôl z kopca (spojené so spevom, tancom a nezvykle voľným sexom) jeseň – dožinky (staršie: hody) zimný slnovrat – Kračún


Nedeľa cirkevného roka

Context: V latinskom obrade Nedele v advente sú vždy štyri. Počet iných nedieľ, označených poradím (t.j. nedeľa po Vianociach, nedeľa po Zjavení Pána, nedeľa po sv. Trojici) sa môže z roka na rok meniť podľa toho, ako v ktorý rok v kalendári vyjdú – najmä s ohľadom na obdobie Veľkej noci. Zoznam nedieľ cirkevného roka latinského obradu Prvá adventná nedeľa (prvá nedeľa cirkevného roka) Druhá adventná nedeľa Tretia adventná nedeľa Štvrtá adventná nedeľa Narodenie Pána – Vianoce Prvá nedeľa po Vianociach Krst Krista Pána – 1. nedeľa po Zjavení Pána (Zjavenie Pána pripadá na 6. januára) 2. nedeľa v Cezročnom období 3. nedeľa v Cezročnom období 4. nedeľa v Cezročnom období 5. nedeľa v Cezročnom období 6. nedeľa v Cezročnom období 7. nedeľa v Cezročnom období 8. nedeľa v Cezročnom období 1. pôstna nedeľa 2. pôstna nedeľa 3. pôstna nedeľa 4. pôstna nedeľa 5. pôstna nedeľa Kvetná nedeľa (6. pôstna nedeľa) Veľkonočná nedeľa – Zmŕtvychvstanie Pána Nedeľa Božieho milosrdenstva, 2. veľkonočná nedeľa Biblická nedeľa, 3. veľkonočná nedeľa Nedeľa Dobrého Pastiera, 4. veľkonočná nedeľa 5. veľkonočná nedeľa 6. veľkonočná nedeľa 7. veľkonočná nedeľa Zoslanie Ducha Svätého Nedeľa svätej Trojice, Najsvätejšej Trojice 11. nedeľa v Cezročnom období 12. nedeľa v Cezročnom období 13. nedeľa v Cezročnom období 14. nedeľa v Cezročnom období 15. nedeľa v Cezročnom období 16. nedeľa v Cezročnom období 17. nedeľa v Cezročnom období 18. nedeľa v Cezročnom období 19. nedeľa v Cezročnom období 20. nedeľa v Cezročnom období 21. nedeľa v Cezročnom období 22. nedeľa v Cezročnom období 23. nedeľa v Cezročnom období 24. nedeľa v Cezročnom období 25. nedeľa v Cezročnom období 26. nedeľa v Cezročnom období 27. nedeľa v Cezročnom období 28. nedeľa v Cezročnom období 29. nedeľa v Cezročnom období 30. nedeľa v Cezročnom období 31. nedeľa v Cezročnom období 32. nedeľa v Cezročnom období 33. nedeľa v Cezročnom období Slávnosť Krista Kráľa (posledná nedeľa cirkevného roka), 34. nedeľa v Cezročnom období


Vianoce

Context: Definícia Presnejšie sa Vianocami rozumie niektorý alebo niektoré z nasledujúcich významov: sviatok len v deň slávenia narodenia Ježiša Krista, t. j. 25. decembra (do 4. storočia po Kr. sa narodenie Krista oslavovalo 6. januára), prípadne vrátane (najmä večera) 24. decembra; synonymá sú Narodenie Ježiša Krista , Narodenie Pána , slávnosť Narodenia Pána , sviatok Narodenia Pána , Božie narodenie , sviatok Božieho narodenia , Prvý sviatok vianočný , zastarano Boží hod , Svätá noc ; v západnom kresťanstve obdobie od vigílie (večera) 24. decembra do 27. decembra, ktoré teda zahŕňa Štedrý večer, Narodenie Pána 25. decembra, sviatok sv. Štefana 26. decembra (v tento deň slávený v rímskokatolíckej, anglikánskej) a sviatok sv. Jána Apoštola 27. decembra (v tento deň v rímskokatolíckej cirkvi) vianočné obdobie, t. j.: v rímskokatolíckej cirkvi (v užšom zmysle) obdobie zahŕňajúce všetky dni od Štedrého večera do nedele nasledujúcej po Zjavenia Pána (Epifániu), pričom do 2. vatikánskeho koncilu vianočné obdobie trvalo až do 2. februára (Hromnice) v evanjelickej cirkvi obdobie od adventu po Zjavenie Krista Pána mudrcom v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi obdobie od 20. decembra (predsviatok Narodenia Ježiša Krista) do 31. decembra (odovzdanie sviatku).


Štedrý deň

Context: Introduction Vianočný stromček ako symbol Vianoc Štedrý deň (iné, spravidla nárečové, názvy: Vilija , Dohviezdny deň , Pôstny deň , Kračún / Kračun / Kračuň , u gréckokatolíkov Predvečer Narodenia Pána ) je názov (nepohyblivého sviatku dňa) 24. decembra, odvodený zo skutočnosti, že obyčaje viažúce sa k tomuto dňu mali za cieľ zabezpečiť zdar v budúcom roku sústredením všetkých dôležitých prvkov spokojného blahobytného života. U kresťanov je to deň pôstu pred narodením Ježiša Krista. Štedrý večer (iné, spravidla nárečové, názvy: Badňak , Dohviezdny večer , Kračún / Kračun / Kračuň , Posviat hvizdy , Pôstny večer , Svätý večer ) je večer Štedrého dňa. Slovo „Vilija“ je odvodené od latinského slova vigília - predvečer sviatku.


Vianoce

Context: Západní kresťania V rímskokatolíckej cirkvi je druhým najhlavnejším sviatkom Sviatok narodenia Pána alebo Prvý sviatok vianočný , ktorý sa podľa gregoriánskeho kalendára slávi 25. decembra. Vianoce sú jedny z niekoľkých sviatkov, ktorým vždy predchádzala vigília, ľudovo nazývaná Štedrý deň (24. decembra). Oslava narodenia Ježiša Krista sa takto rozkladá do o niečo dlhšieho času. Kým protestanti sústreďujú svoju oslavu na podvečerné bohoslužby počas Štedrého dňa a na ranné bohoslužby na 25. decembra, tak rímski katolíci sústreďujú svoju oslavu najmä k času, keď odbije polnoc medzi 24. a 25. decembrom. Omša sa takto slávi priamo o polnoci a preto sa nazýva polnočná omša. V Rímskom misáli sa táto omša označuje „Vo svätej noci“ ( In nocte ) a podľa žiadneho predpisu sa nemusí sláviť priamo o polnoci, ale do roku 1960 rubriky predpisovali, že sa má „prvá omša na slávnosť Narodenia Pána sláviť po polnoci, po skončení hymnu Te Deum laudamus v matutíne“. Vianoce patria spolu s Veľkou nocou a Turícami medzi hlavné kresťanské sviatky. Vianočné obdobie je jedným z období rímskokatolíckeho liturgického roka. Trvá od prvých vešpier Sviatku Narodenia Pána až do nedele po Sviatku Zjavenia Pána (ľudovo Traja králi).


Turíce

Context: Názov Prví kresťania prevzali slávenie tohto sviatku zo židovstva, pričom používali názov Päťdesiatnica pochádzajúci z gréčtiny. Slovenské pomenovanie Turíce vzniklo od slova Tur a súvisí s rovnomenným staroslovanským božstvom plodnosti a sviatkom oslavujúcim silu prírody, ktorá na jar všetko dvíha k oblohe. Pomenovanie Turíce sa používa v rímskokatolíckej cirkvi. V protestantizme sa (najmä na označenie v Biblii popísaného zoslania Ducha Svätého) používa starší výraz Letnice. V cirkvách byzantského obradu (teda u gréckokatolíkov a pravoslávnych) sa pre tento sviatok používa názov Zostúpenie Svätého Ducha alebo Päťdesiatnica .


Veľká noc

Context: Nenáboženské veľkonočné tradície Podobne ako mnoho iných kresťanských sviatkov, aj Veľká noc sa preniesla aj mimo cirkvi. Už od jej vzniku je to čas osláv a veselia. Dnes je aj komerčne dôležitá, pretože sa na ňu viaže veľa zvykov, ktorých uskutočnenie si vyžaduje nejaké úsilie prípadne nákup. Predávajú sa napríklad veľkonočné pohľadnice, ozdoby alebo sladkosti v podobe veľkonočných vajíčok, barančekov alebo zajačikov. Na Veľkonočný pondelok je prastarou tradíciou hodovanie, polievanie a šibačka (korbáč). Od rána muži a chlapci chodia po domácnostiach svojich známych a polievajú alebo šibú ženy a dievčatá ručne vyrobeným korbáčom z vŕbového prútia. Korbáč je spletený z ôsmich, dvanástich alebo až dvadsiatich štyroch prútov a je zvyčajne od pol do dvoch metrov dlhý a ozdobený pletenou rukoväťou a farebnými stužkami. Podľa tradície muži pri hodovaní prednesú koledy. Či sa najprv šibe alebo polieva a potom spievajú či recitujú koledy záleží na situácii. Aj keď šibanie môže byť bolestivé a polievanie nepríjemné, nie je ich cieľom spôsobiť krivdu. Skôr je korbáč symbolom záujmu mužov o ženy. Nenavštívené dievčatá sa môžu dokonca cítiť urazené. Vykorbáčovaná či poliata žena dáva mužovi farebné vajíčko ako symbol jej vďaky a odpustenia. Treba spomenúť, že zvyčajne sa v minulosti používala iba jedna metóda. Na strednom a západnom Slovensku väčšinou korbáčovanie a na východe polievanie. V USA sú Veľkonočné sviatky už prakticky nenáboženským sviatkom, takže mnoho amerických rodín sa zúčastní iba veľkonočného veselia okolo zdobenia veľkonočných vajíčok v sobotu večer a ich „lovu“ v nedeľu ráno. Podľa detských rozprávok boli vajíčka počas noci prinesené veľkonočným zajačikom a poschovávané po dome a záhrade, aby počkali na deti, až sa zobudia. Dôvod, prečo by to mal zajačik robiť, sa vysvetľuje iba zriedkavo. V Nórsku je, okrem lyžovania v horách a maľovania vajíčok, tradíciou riešenie vrážd. Všetky veľké televízne stanice vysielajú kriminálne a detektívne príbehy, ako je napríklad Poirot Agathy Christie. Aj noviny publikujú články, z ktorých môžu čitatelia skúsiť odvodiť, kto je páchateľom. Samozrejme tiež vychádza množstvo kníh. Dokonca aj krabice od mlieka bývajú potlačené príbehmi s vraždami.


Svätojánska noc

Context: Introduction Súbor:Astrup_Jonsokbål.jpg|náhľad|Svätojánska noc, Nikolaj Astrup, 1912 Svätojánska noc je európsky ľudový sviatok oslavovaný predvečer sviatku kresťanského svätca Jána Krstiteľa, ktorý spadá na 24. jún. Nadväzuje na dávne predkresťanské oslavy letného slnovratu, ako sú slovanské kupadeľné sviatky alebo anglosaské litovské slávnosti, a veľkú rolu pri tomto sviatku mal predovšetkým oheň, voda, nahota a zeleň. Typickým prvkom tejto noci sú svätojánske ohne, pálené na kopcoch. Ohne zakladali za dedinou na najviditeľnejšom mieste okolo ktorých sa tancovalo a spievalo. Tento deň je najdlhším dňom v roku. Symbolicky predstavujú slnko, ktoré je v dobe letného slnovratu na vrcholi síl. Tieto ohne sa kvôli získaniu sily preskakujú, zapaľujú sa v nich metly, ktorými sa potom krúži a v niektorých častiach Európy sa z kopcov púštajú horiace kolesá alebo sudy, symbolizujúce putujúce slnko.


Exsultet

Context: Pozri aj  Veľkonočná vigília Veľká noc


Štedrý deň

Context: Zvyky Celý Štedrý deň bol prípravou na Štedrý večer, tak po stránke duchovnej, ako aj materiálnej. Pripravovalo sa jedlo na štedrú večeru, zdobil sa vianočný stromček, robil sa betlehem, no zároveň dodržiaval pôst a spomínalo sa na predkov. Po štedrej večeri sa spievali koledy a rozdávali darčeky. V rímskokatolíckej cirkvi sa veriaci pred polnocou spoločne odoberajú na polnočnú omšu, ktorou sa začína oslava príchodu Ježiša Krista.


Vianočka

Context: Introduction Vianočka Vianočka pred upečením Vianočka je druh sladkého pečiva, ktorý je obľúbený hlavne v Nemecku, Švajčiarsku, Rakúsku, Česku a na Slovensku. Konzumuje sa väčšinou ako sviatočné jedlo na Vianoce alebo počas iných významných dní. Obľúbenou kombináciou pri konzumácii vianočky je napríklad maslo, med, džem, marmeláda či nutella a pod.


Sviatok

Context: Iné (neštátne) pamätné dni Tieto dni sú pracovné. 8. marec – Medzinárodný deň žien Deň matiek – V 17. storočí vo Veľkej Británii pracovalo u pánov od rána do večera veľa detí bez nároku na voľno. Jedine štvrtá nedeľa počas pôstu bola príležitosťou navštíviť rodičov a doniesť darčeky súrodencom. Tejto nedeli sa začalo hovoriť „Nedeľa matiek“. Po celom USA viedla Anna Jarvisová kampaň za špeciálny deň pre matky, potom čo jej zomrela matka v roku 1908. V roku 1914 podpísal prezident USA Woodrov Wilson v Kongrese rezolúciu, ktorou ustanovuje sviatok Deň matiek na druhú nedeľu v máji. Niektoré krajiny vo svete si osvojili rovnaký deň, ale vo Veľkej Británii sa oslavoval štvrtú nedeľu počas pôstu.


Štedrý deň

Context: Štedrý večer v gréckokatolíckej cirkvi V gréckokatolíckej cirkvi je 24. december, nazývaný Predvečer Narodenia Pána, posledným dňom Filipovky - Pôstu pred Narodením Pána. Až do večera sa zachováva prísny pôst, ak však pripadne 24. december na sobotu alebo nedeľu, pôst sa presúva na predchádzajúci piatok. V tento deň (niekedy už 23. decembra) sa ráno slávia kráľovské hodinky (cárske časy) s čítaním žalmov, starozákonných čítaní, apoštolských čítaní a evanjelií, ktoré sa viažu k narodeniu Ježiša Krista. Poobede alebo podvečer sa slávi veľká večiereň s liturgiou svätého Bazila Veľkého. Potom, ešte pred veľkým povečerím, sa koná slávnostná večera. Tradične by mala obsahovať len pôstne jedlá, hoci rozmanité a početné. Po večeri sa rozdávajú darčeky, niekde na dedinách sa chodí koledovať od domu k domu. Neskoro večer sa potom slávi veľké povečerie, na konci ktorého sa koná litia - posvätenie chlebov, pšenice, vína a oleja. Tie sa potom rozdávajú veriacim na utierni alebo po liturgii. Charakteristickým spevom veľkého povečeria je S nami Boh! , vybrané verše z knihy proroka Izaiáša. Niekde sa spolu s povečerím slávi hneď aj utiereň, inde sa utiereň slávi až 25. decembra ráno.


Vianoce

Context: Etymológia slova Slovo Vianoce či jeho obdoba sa zo slovanských jazykov vyskytuje len v súčasnej v slovenčine a češtine, ostatné slovanské jazyky označujú tento sviatok úplne inými spôsobmi, napr. po rusky je Roždestvo Christovo (t. j. Narodenie Krista), po ukrajinsky Rizdvo Christove (t.j. Narodenie Krista), po poľsky Boże Narodzenie (t. j. Božie narodenie), po bulharsky rovnako ako v ruštine alebo Koleda, po bielorusky Koľady alebo Kaľady, po slovinsky, chorvátsky/srbsky Božič/Božić resp. po macedónsky Božik (t.j. Boží Syn, malý Boh), v hornej lužickej srbčine Hody, v dolnej lužickej srbčine Gody/staršie: Gódy (t.j. Hody) a v polabčine Trébè. Najstarším domácim slovanským pomenovaním Vianoc bolo slovo kračún, ktoré sa dodnes používa napr. ešte v slovenčine (pozri nižšie a pozri článok kračún) a v maďarčine (Karácsony). Na Slovensku sa Vianoce označujú okrem slova Vianoce (a odvodenín typu vianočné sviatky, prvý sviatok vianočný a pod.) aj výrazmi kračún/kračun/kračuň (južné stredné Slovensko a Zemplín), Hody (východné a severné Slovensko), Narodenie (Pána/Ježiša Krista a pod.) a zriedkavo aj koleda. České slovo vánoce (starým pravopisom wánoce, staročesky vánocě) je doložené od zač. 14. stor. (napr. v Pasionáli, u Klareta, v Bohemáři A, u Pulkavu a inde). Obyčajne sa ako pôvod tohto českého slova i pôvod slovenského slova Vianoce (v Bernolákovom slovníku je uvedený západoslovenský tvar wánoce) uvádza niektorý historický tvar dnešného nemeckého slova Weihnachten (význam: Vianoce), a to doslovným preložením druhej polovice slova (dnešné slovo Nacht znamená noc, dnešný plurál znie Nächte) a prevzatím a len prispôsobením prvej polovice (t.j. historický tvar dnešného výrazu weih mal byť prispôsobený na české či slovenské vá-, via-). Mareš (1959) sa nazdával, že ide o výpožičku z staronemeckého winnahten z čias ešte pred 9. storočím (teda pred Cyrilom a Metodom a pred oddelením sa češtiny od slovanských jazykov), a tento názor prevzal do svojho slovníka aj Machek (1968). Tento názor ale označuje vo svojom slovníku ako problematický Rejzek, ktorý správne poukazuje na fakt, že nemecké slovo je doložené až z 12./13. storočia (pozri nižšie) a teda nie už z 8. stor., a že sú problémy s odvodením „á“ v slove vánoce z historického nemeckého tvaru (pozri nižšie). Podobne Elektronický slovník staré češtiny opakuje, že „S tradičným etymologickým výkladom predpokladajúcim predčeský kalk zo sthn. winnahten (...) nesúhlasí súčasná etymológia (...)“. Po nemecky sa Vianoce dnes povedia Weihnachten vyslov: vajnacht(e)n alebo alternatívne Weihnacht vajnacht, pričom prvý tvar je pomnožné (či plurálové) podstatné meno a druhý je jednotné číslo. Prvýkrát je takýto výraz v nemčine doložený až na konci 12. storočia, a to v podobe dvoch samostatných slov - okolo roku 1170 ako wîhe naht (vyslov: ví(h)e nacht; význam: wîhe svätá, naht noc) a okolo 1190 v datíve ze wîhen naht (vyslov: ce ví(h)en nacht; význam: „k svätej noci“, čiže: na Vianoce). Veľmi častý bol v stredoveku tvar v datíve množného čísla ze den wîhen nahten (význam: „k svätým nociam“, čiže: na Vianoce), z ktorého pochádza dnešné zakončenia slova Weihnachten na -nachten (namiesto „očakávaného“ tvaru -nächte); množné číslo malo zrejme vyjadrovať, že sa oslavuje viacero dní, ale môže mať aj inú príčinu. Od 13. storočia sa vyskytujú aj tvary písané dovedna (t.j. ako jedno slovo), napr.: wîna(c)ht(en), wîhe(n)na(c)ht(en), wîena(c)ht. Zhruba od 14. storočia sú doložené aj varianty dnešných tvarov, čiže obsahujúce na začiatku vaj- namiesto ví-, napr. ako weynachtheilig v Breslauer Urkundenbuch, weinachtkaese v Endres Tuchers Baumeisterbuch der Stadt Nürnberg či priamo ako weynachten napr. u Luthera. Všetky stredoveké aj novoveké tvary boli najprv vo veľkej väčšine prípadov v pomnožnej podobe (dnešné Weihnachten), až od 18. storočia sa používa častejšie aj tvar v jednotnom čísle (dnešné Weihnacht). Pokiaľ ide o vyššie uvedené stredoveké stredohornonemecké prídavné meno wî(c)h (vyslov: vích; ženský rod wîhe; význam: svätý), toto slovo pochádza zo starohornonemeckého wîh, podobne bolo v gótčine weihs. Pôvod je germánske weiha (význam: svätý). Príbuzné tvary sú napr. staronordické vé (chrám), staroanglické wēoh či wīg (boží obraz) a latinské victima (obetné zviera). Z slova wî(c)h sa vyvinulo okrem iného dnešné nemecké sloveso weihen (vyslov:vaj(h)en; význam: (vy)svätiť); vo význame „svätý“ pôvodné wî(c)h prežíva už len v niektorých zloženinách na Weih-, inak sa „svätý“ v dnešnej nemčine už povie heilig. zdroje


Medzinárodný deň detí

Context: Zdroje  Deň detí v USA Kategória:Medzinárodné sviatky Kategória:Detstvo Kategória:1. jún


Deň pracovného pokoja

Context: Dni pracovného pokoja na Slovensku  1. január – Deň vzniku Slovenskej republiky 6. január – Zjavenie Pána (Traja králi a vianočný sviatok pravoslávnych kresťanov) Veľký piatok Veľkonočný pondelok 1. máj – Sviatok práce 8. máj – Deň víťazstva nad fašizmom 5. júl – Sviatok svätého Cyrila a Metoda 29. august – Výročie Slovenského národného povstania 1. september – Deň Ústavy Slovenskej republiky 15. september – Sedembolestná Panna Mária 1. november – sviatok Všetkých svätých 17. november – Deň boja za slobodu a demokraciu 24. december – Štedrý deň 25. december – prvý sviatok vianočný 26. december – druhý sviatok vianočný


6. január

Context: Introduction Je dňom pracovného pokoja. Niektorí kresťania slávia Zjavenie Pána (Traja králi) Pravoslávni slávia Vianoce.


Židovské sviatky

Context: Pôstne dni  Tiš a be-av – 9. av – Najsmutnejší deň židovskej histórie, výročie zničenia oboch jeruzalemských Chrámov a ďalších tragických udalostí Pôst 10. tevetu – Pripomenutie začiatku obliehania Jeruzalema Pôst 17. tamuzu Pripomenutie prelomenia jeruzalemských hradieb Pôst Gedaljov Pripomenutie zavraždenia miestodržiteľa Gedalju


Židovské sviatky

Context: Introduction  Židovský sviatok je deň alebo viac dní, ktoré dodržiavajú Židia ako sväté alebo svetské pripomenutie dôležitých udalostí židovskej histórie. V hebrejčine môžu byť židovské sviatky podľa ich druhu pomenované: – jom tov (pl. jamim tovim – „dobré dni“) – chag (pl. chagim – „sviatok“, „púť“) – moed / zman (pl. moadim, zmanim – „obdobie“, „(presne stanovený) čas“) – taanit / com (pl. taanijot, comim – „pôst“) Sviatky možno deliť na biblické, historické a tzv. moderné. Biblické sviatky majú svoj zdroj v Tóre alebo v Biblii (Tanachu). Medzi historické sviatky radíme Chanuku a Purim. Moderné sviatky súvisia so vznikom a existenciou moderného štátu Izrael. Sviatky biblické a historické sú podrobne vykladané v Talmude, najmä v oddiele Moed, a ďalej rozpracované do jednotlivých detailov v rabínskej literatúre. V halachickej literatúre sa im venuje predovšetkým druhá polovica oddielu Orach chajim a nadväzujúce komentáre.


24. december

Context: Introduction  Kresťania v tento deň slávia Štedrý deň.


Kresťanstvo

Context: Charakteristika Kresťanstvo sa zrodilo v 1. storočí po Kr. ako odnož judaizmu, zdieľajúca mnohé náboženské texty židovského náboženstva, ktoré sú kresťanom známe ako tzv. Starý zákon. Kresťanstvo je považované za náboženstvo spasenia, ktoré vzniklo v prednoázijsko-helenistickom prostredí neskorého staroveku a ktoré očakáva spásu od svojho zakladateľa Ježiša Nazaretského. Vierou v jediného, transcendentného, osobného, neviditeľného Boha sa pojem Boha v kresťanstve stotožňuje s Bohom, ktorý v Starom zákone uzavrel zmluvu s izraelským národom. Podľa kresťanov však Boh nie je iba Bohom jediného židovského ľudu, ale bezpodmienečným Pánom a Vládcom celého ľudstva a celého vesmíru. Ježiš, podľa kresťanov, ako Boží Syn svojou smrťou a zmŕtvychvstaním premohol smrť, zmieril celý svet s Bohom a tak ho vykúpil od smrti a zatratenia. Zbierkou svätých kníh kresťanstva je Biblia, ktorá sa skladá zo Starého a Nového zákona. Spolu obsahuje 66 až 73 kníh (v rôznych cirkvách sa ich počet líši), ktoré sa delia na historické, prorocké a poučné. Ústredné posolstvo kresťanskej Biblie vystihuje verš z evanjelia Jána, 3.kapitola, 16. verš: "Lebo tak Boh miloval svet, že svojho jednorodeného Syna dal, aby nezahynul, ale večný život mal každý, kto verí v Neho."


Piatok

Context: Piatok v náboženstve Piatok je významný pre islam, pretože je to deň spoločnej týždennej modlitby v mešite. Pre kresťanstvo je piatok dňom smrti Ježiša Krista, preto je to v mnohých cirkvách deň pokánia a pôstu. Kvakeri nazývajú tento deň „šiesty deň“, aby sa tak vyhli pohanskému pôvodu anglického názvu piatku.


Kvetná nedeľa

Context: Introduction  Kvetná nedeľa alebo Palmová nedeľa () je pohyblivý kresťanský sviatok, ktorý pripadá na nedeľu pred Veľkou nocou a pripomína slávnostný príchod Ježiša do Jeruzalema. Túto udalosť zaznamenávajú všetky štyri evanjeliá (Mt 21, 1 – 11; Mk 11, 1 – 11; Lk 19, 28 – 40; Jn 12, 12 – 19). Názov sviatku je odvodený od kvetov, ktorými bývajú ozdobené chrámy, resp. od kvitnúcich ratolestí, ktoré sa rozdávajú veriacim počas bohoslužieb a majú pripomínať palmové vetvy, ktorými ľud vítal Ježiša.


Vianoce

Context: Zvyky na Slovensku Kresťania aj nekresťania na Slovensku i v mnohých iných krajinách slávia Vianoce vzájomným obdarovávaním sa. Tento zvyk je v protestantskom prostredí doložený od 16. storočia. V katolíckych rodinách sa darčeky naopak rozdávali na sviatok sv. Mikuláša. Medzi ďalšie vianočné zvyky a symboly patrí ľudová dramatizácia vianočného príbehu (od 11. storočia), ktorú si nacvičili mladší chlapci prezlečení za betlehemských pastierov (betlehemci) s tradičnými čapicami veľmi podobnými faraónskej ženskej čiapke s krížom anch, stavanie jasličiek (od 13. storočia, sv. František z Assisi), adventný veniec (1839), vyzdobený vianočný stromček (od 19. storočia). Mnohé krajiny majú ďalšie špecifické vianočné zvyky. Súbor:Nativity Church15.jpg|thumb|Miesto narodenia Ježiša v Chráme Kristovho narodenia v Betleheme


Advent

Context: Čítania liturgických textov Čítania evanjelií počas adventu sa vzťahujú na: Ježišov príchod (prvá nedeľa) Jána Krstiteľa (druhá a tretia) udalosti bezprostrednej prípravy (štvrtá nedeľa). Čítania zo Starého zákona tvoria proroctvá (túžba po očakávaní) o Mesiášovi od proroka Izaiáša. Čítania od apoštolov počas adventu obsahujú povzbudenia.


Jún

Context: Sviatky  1. jún – Medzinárodný deň detí (MDD)


Hierarchia liturgických dní

Context: Hierarchia z pohľadu „sily“ liturgických dní Z pohľadu sily liturgických dní sú liturgické dni členené do 6 kategórií. Veľkonočné trojdnie, veľkonočná nedeľa, dni veľkonočnej a vianočnej oktávy Nedele adventného, vianočného, pôstneho a veľkonočného obdobia, dni veľkého týždňa Prikázané sviatky a slávnosti Nedele cezročného obdobia Sviatky, spomienky a ľubovoľné spomienky, férie pôstneho a adventného obdobia Férie cezročného obdobia V prípade, že nastane situácia pri ktorej sa stretne niekoľko liturgických dni v jeden kalendárny deň, postupuje sa podľa vyššie uvedenej hierarchie a slávi sa ten, ktorý je hierarchicky najvyššie. Stáva sa to napr. 25. marca na Slávnosť zvestovania Pána, keď v niektorom roku vyjde táto slávnosť na niektorú pôstnu nedeľu. V takom prípade sa slávi pôstna nedeľa, lebo tá je hierarchicky vyššie ako slávnosť. Slávnosť zvestovania Pána sa tak prekladá na najbližší možný deň - pondelok 26. marca.


Nedeľa

Context: Kresťanstvo Väčšina kresťanov oslavuje nedeľu ako sviatok na počesť vzkriesenia Ježiša Krista. Každá nedeľa cirkevného roka má svoj určitý význam. V kultúrach, ktoré vyšli z kresťanstva, je nedeľa sviatočným dňom, pretože väčšina kresťanov si v tento deň, „deň po sobote“, pripomína vzkriesenie Ježiša Krista a aplikuje na neho rovnako prikázanie z desatora o svätení dňa odpočinku (ktoré v Starom zákone bolo aplikované na sobotu). Tento kresťanský význam nedele sa odráža napr. v ruskom názve tohoto dňa воскресенье voskresenie – vzkriesenie. Aplikácia prikázania o svätení dňa odpočinku viedla k tomu, že sa z nedele stal deň pracovného pokoja a odpočinku. Prvý výnos o zachovávaní pracovného pokoja v nedeľu pochádza od rímskeho cisára Konštantína z roku 321. Týmto výnosom bola nedeľa určená za deň úradného pokoja. Povolené vykonávať bolo iba tzv. „manumissiones“ – prepustenie otrokov na slobodu. Do tejto doby sa nedeľa nijako neodlišovala od ostatných dňoch týždňa. Názov pre nedeľu odvodený z latinského (dies) dominica , t. j. „deň Pána“, pochádza zo skutočnosti, že tento deň ako deň Kristovho vzkriesenia je jemu zasvätený, je to teda „Pánov deň“. Sú to napr. taliančina (Domenica), španielčina (Domingo), francúzština (Dimanche) a ďalšie. Naopak názvy ako anglicky Sunday či nemecky Sonntag pochádzajú z predkresťanskeho obdobia – podobne ako starí Rimania (Dies solis) – označujú nedeľu za „deň Slnka“. V starej severštine je nedeľa zasvätená bohyni Sol.


Veľký piatok

Context: Gréckokatolícka Cirkev V gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi je Veľký piatok striktne aliturgický deň (neslúži sa liturgia ani sa neprijíma eucharistia). V tento deň sa zachováva najprísnejší pôst (rovnako ako v Čistý pondelok). Veľký piatok má tri nosné bohoslužby: Utiereň s čítaním dvanástich evanjelií o utrpení Ježiša Krista, ktorá sa tradične nazýva Strasti . Strasti sa na Slovensku tradične slúžia na Veľký štvrtok večer. Kráľovské hodinky alebo tiež cárske časy. Na každej hodinke sa čítajú žalmy, proroctvo, apoštol a evanjelium, ktoré sa viažu k utrpeniu a smrti Ježiša Krista. Večiereň so sprievodom (procesiou) okolo chrámu a uložením pláštenice. Sprievod okolo chrámu symbolizuje pohrebný sprievod Ježiša Krista. Iné kresťanské denominácie Zvláštne bohoslužby sa konajú aj v mnohých protestantských cirkvách.


Hierarchia liturgických dní

Context: Introduction  Hierarchia liturgických dní v katolíckej cirkvi je systém, ktorým je každý deň v rámci liturgického roka zaradený do určitého liturgického rámca. Na základe tohto zaradenia delíme jednotlivé dni liturgického roka na: Féria (všedný deň) Ľubovoľná spomienka: pripomienka svätca, ktorá prislúcha na daný deň. Môže, alebo nemusí sa sláviť Spomienka: pripomienka svätca, ktorá prislúcha na daný deň. Musí sa však sláviť Sviatok: pripomienka významnejšieho svätca (napr. Apoštola), alebo nejakého nábožného predmetu, skutku, osoby (napr. Sviatok Povýšenia sv. Kríža, alebo Sviatok premenenia Pána) Slávnosť: najvyššia pripomienka významného svätca, alebo tajomstva (napr. Slávnosť Božieho tela a krvi, Slávnosť narodenia sv. Jána Krstiteľa)


Slávnosť (liturgický deň)

Context: Zoznam slávností Do zoznamu slávností, ktoré slávi celá univerzálna cirkev, sa zaraďujú – so súhlasom Apoštolskej stolice – aj sviatky, ktoré sú významné pre miestnu cirkev. Na Slovensku je to napríklad slávnosť Sedembolestnej Panny Márie. Zároveň každá farnosť a filiálka slávi slávnosť v deň titulu chrámu (tzv. hody). Desať slávností je charakterizovaných ako prikázaný sviatok, čo znamená, že veriaci sa majú povinne zúčastniť slávenia Eucharistie a vyhýbať sa ťažkým prácam. Pohyblivé slávnosti + Deň Názov slávnosti Poznámka pozri Výpočet dátumu Veľkej noci Veľkonočná nedeľa Pánovho zmŕtvychvstania prikázaný sviatok 40. deň po Veľkej noci Nanebovstúpenie Pána prikázaný sviatok 50. deň po Veľkej noci Zoslanie Ducha Svätého Prvá nedeľa po Zoslaní Ducha Svätého Najsvätejšej Trojice Štvrtok po Najsvätejšej Trojici Najsvätejšieho Kristovho Tela a Krvi prikázaný sviatok Piatok po druhej nedeli po Zoslaní Ducha Svätého Najsvätejšieho Srdca Ježišovho posledná nedeľa v cezročnom období Nášho Pána Ježiša Krista, Kráľa neba i zeme Nepohyblivé slávnosti + Deň Názov slávnosti Poznámka 1. január Panny Márie Bohorodičky prikázaný sviatok 6. január Zjavenie Pána prikázaný sviatok 19. marec Sv. Jozefa, Ženícha preblahoslavenej Panny Márie prikázaný sviatok vo svete, na Slovensku sú od neho veriaci dišpenzovaní 25. marec Zvestovanie Pána 24. jún Narodenie sv. Jána Krstiteľa 29. jún Sv. Petra a Pavla, apoštolov prikázaný sviatok 5. júl Sv. Cyrila, mnícha, a Metoda, biskupa, slovanských vierozvestov, patrónov Európy Slovensko, Česko 15. august Nanebovzatie preblahoslavenej Panny Márie prikázaný sviatok 15. september Sedembolestnej Panny Márie, patrónky Slovenska Slovensko 1. november Všetkých svätých prikázaný sviatok 8. december Nepoškvrnené počatie preblahoslavenej Panny Márie 25. december Narodenie Pána prikázaný sviatok


Hierarchia liturgických dní

Context: Poznámka Každý prikázaný Sviatok v katolíckej Cirkvi, je v skutočnosti slávnosťou. Pomenovanie „prikázaný sviatok“ je ľudové pomenovanie. Prakticky však žiaden Sviatok v hierarchií nie je prikázaný, prikázané sú len slávnosti, aj to nie všetky. V prikázaný sviatok a každú nedeľu sú veriaci povinní zúčastniť sa na omši v katolíckom obrade a zdržiavať sa práce (porov. CIC, kán. 1247 – 1248).


Sedmopočetníci

Context: Dátum sviatku V minulosti bol sviatok svätých sedmopočetníkov slávený 26. novembra i 17. júla, v súčasnosti sa v slovanskom svete ustálil ako dátum sviatku 27. júl. Na tento dátum pripadá ich spoločný sviatok aj v kalendári Gréckokatolíckej aj Pravoslávnej cirkvi na Slovensku. V Rímskokatolíckej cirkvi pripadá na tento deň sviatok svätého Gorazda a spoločníkov.


Svätenina

Context: Rozdiel medzi Sviatosťou a sväteninou Kým Sviatosti sú ustanovené samotným Kristom, sväteniny sú ustanovené len Cirkvou . Z toho dôvodu aj vysluhovanie svätenín nie je také prísne, ako vysluhovanie Sviatosti. Pri Sviatosti máme istotu o jej účinku, a to bez ohľadu na aktuálnu disponovanosť vysluhovateľa i prijímateľa, pri sväteninách však nie. Pôsobenie Božej milosti totiž závisí od dispozície prijímateľa (napr. či je v stave ťažkého hriechu). Príklady svätenín Požehnanie príbytku Požehnanie nového kostola, oltára, ambóny, organu Požehnanie nového vozidla Požehnanie matky pred pôrodom Požehnanie devocionálií (náboženských predmetov), napr. ruženca, kríža, náboženského medailónu, škapuliara, modlitebnej knižky,... Požehnanie ratolesti (na Palmovú nedeľu) Požehnanie úrody, bylín a kvetov Značenie popolom (na popolcovú stredu) Eucharistické požehnanie Poklona sv. krížu (na Piatok utrpenia Pána ) Žehnanie sa svätenou vodou Osobný (malý) aj slávnostný (veľký) Exorcizmus Kresťanský pohreb


Zmŕtvychvstanie Pána

Context: Rímskokatolícka cirkev V rímskokatolíckej cirkvi Nedeľu Pánovho zmŕtvychvstania predchádza Veľkonočná vigília, bohoslužba noci, v ktorej bol Ježiš vzkriesený. Oslava Veľkej noci bezprostredne trvá po celú veľkonočnú oktávu, no veľkonočná doba ako taká sa končí až 50. dňom slávnosťou Zoslania Ducha Svätého (Turíce). Špecifikom veľkonočnej omše je tzv. Sekvencia Victime Paschali laudes (Obeť svoju Veľkonočnú), ktorá sa prednáša spevom pred alelujovým veršom.


Maslenica (sviatok)

Context: Charakteristika Celý týždeň je sprevádzaný množstvom rituálov spojených s mytológiou. Pôvodne sa týkal najmä pytačiek, spoznávania rodiny nevesty a ženícha a uzavretia manželstva. Každý deň má svoj názov a tradičné povery, rituály spojené s mytológiou: pondelok – stretnutie, utorok – úskoky, streda – skromná streda, štvrtok - hýrenie alebo široký štvrtok, piatok - svokrin večer, sobota - švagrinine posiedky, nedeľa - syropust (tiež masopust, odpust, spoveď, jar, žírna nedeľa, čirka, čierna nedeľa alebo palacinkový deň). Nedeľa - Maslenica je vyvrcholením celého syrového týždňa. Do nedele sa údajne musia zjesť všetky zásoby masla z minulého roka. V nedeľu sa blízki prosia o odpustenie dlhov a priestupkov z minulého roka, večer sa spomínajú a uctievajú mŕtvi predkovia, spália sa zvyšky sviatočného jedla z celého týždňa, dôkladne sa umyje všetok riad, vykonáva sa očistný kúpeľ, na koniec dňa je rituálne upálená veľká slamená "baba" žltej farby - Maslenica (podobne ako u západných Slovanov upálenie Moreny) a jej popol je rozptýlený po poliach. Sviatok je spojený s tradičným jarmokom, sánkovaním, zábavou, návštevami rodiny a známych, pečením a jedením koláčov a palaciniek na všetky možné spôsoby.


Hudobný žáner

Context: Primárne je džez inštrumentálnou hudbou. Typickými nástrojmi pre džezovú hudbu sú saxofón a trúbka, basa, gitara a bicie. V raných štýloch džezu bol často využívaný klarinet a bendžo. Napriek tomu, že existuje veľa slávnych džezových spevákov a v džezových skladbách sa bežne vyskytujú spievané texty, nehrajú v tomto žánri až tak dôležitú rolu. V rokoch najväčšej popularity džezu (1920- 1950) bola silná spojitosť medzi ním a populárnou hudbou. Populárne skladby boli ovplyvnené džezom a veľa džezových hitov bolo prerobenými populárnymi piesňami, prípadne boli pokusy o vytváranie populárnych hitov pridávaním textov k džezovým tónom.


Džez

Context: Definícia džezu Waldemar Kurpiński & Tress Jazz band Džez je veľmi ťažké definovať, pretože siaha od Ragtime valčíkov až do 2000 sfér syntézy. V určitom čase bolo mnoho pokusov určenia džezu, ale významný kritik Joachim Berendt považuje všetky tieto pokusy za nevyhovujúce. Berendt tento pojem definuje ako „ formu umenia“ hudby, ktorá vznikla v USA konfrontáciou s hudbou černochov. Ďalej tvrdí aj to, že sa líši od európskej džezovej hudby, ktorá má osobitný vzťah k času, je definovaná ako swing a jej spontánnosť a vitalita hudobnej produkcie v ktorých hrá hlavnú úlohu improvizácia, zvučnosť a spôsob formulácie, ktoré odrážajú osobnosť realizátora. Bol často charakterizovaný aj ako výrobok demokratickej tvorivosti, interakcie, spolupráce a umiestňovania rovnakých hodnôt. Travis Jakson zaviedol taktiež širšiu definíciu džezu – hovorí, že „ džez je hudba zahrňujúca vlastnosti, improvizáciu, skupinové interakcie, rozvoj a bytie rôznych hudobných možností.“ Podľa Krina Gabbarta je hudba tohto štýlu chápaná ako súčasť súvislej tradície. Nech sú v džezovej skupine akokoľvek dobrí hráči, nikdy nezahrajú v rovnakom zložení, rovnakým spôsobom dvakrát po sebe. Džezový hudobník si môže meniť melódie, alebo bude v takte. Európska klasická hudba bola pre skladateľov akýmsi médiom. V New Orleans a Dixielande hrali umelci striedavú melódiu, zatiaľ čo ostatní improvizovali. Od swingovej éry sa big bandy viac blížili a spoliehali na prehľadnú hudbu: dojednania boli buď písomne alebo naspamäť, lebo veľa skorých džezových umelcov nemohlo čítať noty. Neskôr v bebope sa pozornosť presunula späť k malej skupine a boli prijaté minimálne opatrenia.


Nu jazz

Context: Introduction  Nu jazz (synonymá pozri nižšie) je zastrešujúci termín vytvorený koncom 90. rokov na označenie hudby, ktorá spája džezové prvky s ostatnými hudobnými štýlmi ako funk, soul, elektronická tanečná hudba a voľná improvizácia.


Džez

Context: Roky 1980 – 2009 Rokom 1980 sa zmenšila komunita zastupujúca džez. O džez sa, ale neprestala zaujímať najmä staršia generácia. Umelec obdobia týchto rokov akým bol Wynton Marsalis propagoval džezovú hudbu v rôznych formách a inšpiroval sa najmä umelcami akými boli Louis Armstrong a Duke Ellington. Na základe zákona z roku 1987, ktorý bol navrhnutý demokratom Johnom Conyersom bol džez definovaný ako jedinečná forma americkej hudby, ktorá tvorí americký národný poklad. Smooth (jemný) jazz Začiatkom tohto obdobia rokov vstúpila do povedomia nová forma džezu pod názvom „smooth jazz“. Tento jazz je charakteristikou hladkosti, jemnosti. Jazz tohto druhu tvorili umelci ako Grover Washington a Michael Lington. V USA sa snažil najmä o posilnenie kariéry a úspešnosti vokalistov, ktorých súčasťou boli mená ako Al Jarreau, Anita Baker, Chaka Khan a Sade. Táto jemná forma jazzu skladby hráva niekde medzi 90 až 105 BPM. Využíva hru na saxofón a gitaru podľa vopred udaných rytmov. Acid jazz, nu jazz & jazz rap Acid jazz vznikol vo Veľkej Británii niekedy medzi rokmi 1980 a 1990 a tým ovplyvnil aj jazz funk a elektronickú tanečnú hudbu. Za predchodcov acid džezu boli považovaní hudobníci ako Roy Ayers a Donald Byrd. Nu jazz je forma akejsi džezovej harmónie a melódie, ktorá ovplyvňuje improvizáciu aspektov. Môže mať veľmi experimentálny charakter a môže sa líšiť vo zvuku a koncepcii. Jazz rap, ktorý sa vyvinul medzi rokmi 1980 a 1990 zahŕňa v jazze Hip hop. Významné vydané debutové singly sú: Words I Manifest, Night in Tunisia, Talkin All That Jazz. Punk jazz & jazzcore Pop skupina pôsobiaca v Londýne začala premiešavať free džez s dub reggae do akéhosi druhu Punkrocku. Príklady tohto štýlu sú práce – Lýdie Lunch kráľovnej Siamu a práce Jamesa Chanceho. V roku 1986 bol vydaný album „Spy vs Spy“ Ornettom Colemanom v súčasnom thrashcorovom štýle. V tom istom roku bol Sonnym Sharrockom, Petrom Brotzmannom, Billom Laswellom a Ronaldom Shannonom Jacksonom nahraný prvý album s názvom „Last Exit“, ktorý bol zmesou thrashu a free džezu. Tento vývoj predchádzal vývoju džezcoru. V roku 1990 vznikol džezcore, ktorý tvoril akúsi fúziu free džezu a hardcore punku, ale bral taktiež inšpiráciu z death metalu. Experimentálni umelci Medzi významných džezových hudobníkov patrili Dave Brubeck, Wynton Marsalis, Sonny Rollins, Wayne Shorter a Jessica Williamsová, ktorí tvorili a nahrávali nové albumy. Medzi rokmi 1990 a 2000 bolo objavených zopár ďalších mladých hudobníkov ako pianisti Brad Mehldau, Jason Moran a Vijay Iyer, gitarista Kurt Rosenwinkel, vibrafonista Stefon Harris, trubkári Roy Hargrove a Terence Blanchard a saxofonisti Chris Potter a Joshua Redman. Medzi najvýznamnejších experimentálnych umelcov patrili aj americkí trubkári Dave Douglas a Rob Mazurek, saxofonista Ken Vandermark, nórsky klavirista Bugge Wesseltoft a basista Christian McBride. Modern Creative (Moderný rozvoj) V roku 1980 vznikla na veľkej džezovej scéne v New Yorku okolo nového žánru s názvom Modern Creative zmes starších žánrov ako bop, free, funk, pop a rock. Hudobníci v tomto žánri si prakticky mohli zahrať čokoľvek – mohli sa začleniť do voľnej hry. K hudobníkom patriacim k tejto scéne patrili saxofonisti John Zorn, Tim Berne, David Murray a Chris Speed; trubkári Butch Morris a Dave Douglas; klarinetista Don Byron; gitarista Bill Frisell; klaviristi Wayne Horvitz, Uri Caine a Marilyn Crispell; basisti Michael Formánek, William Parker, Mark Dresser a Drew Gress; violončelista Hank Roberts a bubeníci Joey Baron, Bobby Previo a Jim Black. Medzi ostatných umelcov patrili: nemecký džezový klarinetista Theo Jorgensmann; tenorsaxofonista Gerd Dudek.


Swing

Context: Introduction  Swing je tanečný podžáner jazzu, pozostávajúci z tradičných bluesových černošských prvkov obohatený o belošské vplyvy. Vznik swingu sa datuje po prvej štvrtine 20. storočia, konkrétne v období rokov 1930 až 1935. Swing je aj druh tanca, ktorý vznikal popri tomto hudobnom smere. Swingové orchestre, takzvané „big bandy“, mali väčší počet členov ako klasické jazzové kvintetá alebo sextetá. Najznámejším swingovým kapelníkom bol Benny Goodman a jeho orchester. Okrem toho, že bol Benny výborným klarinetistom, bol vedúcim viacerých súborov, ktoré hrali swing v jeho klasickej podobe. Benny bol jedným z prvých belochov, ktorý sa presadil v dovtedy hlavne černošskom hudobnom štýle, akými boli jazz, respektíve swing. Hral prevažne vlastné skladby, pričom ich na rozdiel od pôvodných (černošských) interpretov podával s akýmsi novým, európskym nádychom.


Elektronická tanečná hudba

Context: Žánre Elektronická tanečná hudba je kategorizovaná hudobnými novinármi a fanúšikmi so stále sa rozvíjajúcim nadbytkom žánrov, štýlov a podštýlov. Ako u mnohých druhoch tanečnej hudby, pomáha určiť daný typ hudby rytmus BPM. Niektoré žánre ako techno, house, trance, electro, breakbeat, drum and bass sú primárne určené pre tancovanie. Iné žánre ako IDM, glitch alebo trip-hop sú viac experimentálne a sú spájané skôr s počúvaním ako s tancom.


Džez

Context: Etymológia džezu Slovo džez sa prvýkrát objavilo na baseballovom vystúpení v San Franciscu v roku 1913. Džez bol zavedený do San Francisca v roku 1913 Williamom Slatterom , športovým redaktorom a propagovaný band-leaderom Artom Hickmanom. V Chicagu o ňom bolo počuť niekedy okolo roku 1915, a v New Yorku o rok neskôr.


Jazz-funk

Context: Predstavitelia jazz-funku sú ;Pôvodne Roy Ayers Eddie Henderson Charles Earland Mass Production ;Následne Donald Byrd Gil Scott-Heron Lonnie Liston Smith Funkanova Herbie Hancock Eumir Deodato Kool & The Gang Grover Washington, Jr. Level 42 Mezzoforte Azymuth Ronnie Laws Ned Doherty Francine McGee


Populárna hudba

Context: Globálna perspektíva Na rozdiel od západnej populárnej hudby, hudobný žáner populárny mimo západného sveta, je kategorizovaný ako World music. Týmto označením sa inak obľúbené hudobné štýly menia v očiach verejnosti na exotickú a neznámu kategóriu. Západná koncepcia „World music“ homogenizuje množstvo rôznych žánrov populárnej hudby do jedného pojmu, čo je pre západné publikum prístupnejšie. Pomocou nových technológií sa mestské hudobné štýly dostali aj do odľahlých vidieckych oblastí na celom svete. Vidiecke oblasti sú na druhej strane schopné poskytnúť mestským centrám spätnú väzbu o nových štýloch hudby. Urbanizácia, modernizácia, expozícia zahraničnej hudby a masmédií prispeli k vytvoreniu hybridných urbanistických popových štýlov. Hybridné štýly tiež našli priestor v západnej populárnej hudbe prostredníctvom prejavov ich národnej kultúry. Prijímajúce kultúry si vypožičiavajú prvky z hostiteľských kultúr a menia význam a kontext nachádzajúce sa v hostiteľskej kultúre. Mnohé západné štýly sa na druhej strane tiež stali medzinárodnými štýlmi, k čomu prispeli nadnárodné nahrávacie štúdiá. Afrika Súbor:Didier Awadi.jpg|thumb|Senegalský raper Didier Awadi. Namiesto toho, aby sa vyvíjali z hudby používanej pri určitých tradičných obradoch, ako sú svadby, narodenia alebo pohreby, populárne africké hudobné štýly vychádzajú z tradičných zábavných žánrov. Africká populárna hudba ako celok bola ovplyvnená európskymi krajinami, afro-americkou a afro-latinskou hudbou, a rovnako tiež štýlmi špecifickými pre jednotlivé regióny, ktoré sa stali obľúbenými u väčšej skupiny ľudí. V mnohých afrických spoločnostiach hrali dôležitú úlohu politické piesne. Napríklad v Južnej Afrike boli politické piesne počas Anti-apartheidového hnutia založené na tradičnej kmeňovej hudbe, skĺbenej s hybridnými formami importovaných žánrov. Aktivisti používali protestné a osloboditeľské skladby, aby primäli jednotlivcov konať, získavať bojom skúsenosti, a aby u nich vybudovali politické povedomie. Tieto piesne odrážali jemné nuansy medzi rôznymi spoločenskými triedami zapojenými do oslobodzovacieho boja. Jedným zo žánrov, ktoré sa v Afrike používajú v politickom kontexte, je hip hop. Napriek tomu, že hip hop vychádza zo severoamerickej kultúrnej tradície, v Afrike mu dali novú tvár, aby dokázal osloviť africkú mládež. Do Afriky sa dostal v 80. rokoch, kedy bol populárny najmä v Senegale, a postupne sa rozšíril po celom kontinente, takže v každom regióne sa vytvorila lokálna scéna podporujúca „kultúru mládeže, komunitnú inteligenciu a globálnu solidaritu“. Ázia Indonézia Súbor:KRAS.jpeg|thumb|KRAS, indonézska heavymetalová skupina. Populárnu hudbu v Indonézii možno vnímať ako hybrid západných hudobných štýlov a pôvodných, veľmi osobitých indonézskych štýlov. K takýmto špecifickým žánrom patrí aj Dangput , ktorý je v Indonézii veľmi obľúbený, a z ktorého sa vyvinuli štýly Indo-Pop a Underground . Tento žáner sa vyformoval do väčšieho spoločenského hnutia, charakteristického oblečením, kultom mládeže, oživením islamských tradícií a taktiež kapitalistickým zábavným priemyslom. Indonézski punkeri zo scény Banda Aceh. Ďalším veľmi obľúbeným žánrom v Indonézii je Punk rock. Ako si všíma česká hudobná publicistka Jana Chržová, „Indonézia sa môže pýšiť undergroundovými punkovými komunitami, ktoré patria k najväčším na svete“. Miestna scéna sa začala rozvíjať predovšetkým v polovici 90. rokov, a to hlavne v Jakarte, keď miestna mládež objavila klasický punk a s ním skupiny ako Dead Kennedys, The Exploited alebo Discharge. Medzinárodnú pozornosť pritiahla komunita punkerov z indonézskej provincie Aceh v roku 2011, kedy miestna náboženská polícia počas koncertu zadržala 64 punkerov, „oholila im násilím hlavy, spálila ich oblečenie a nahnala ich do jazera, v ktorom sa mali očistiť z morálneho bahna“. Čína V čínskej kultúrnej oblasti, ktoré zahŕňa okrem ČĽR aj Hongkong, Taiwan, krajiny Juhovýchodnej Ázie a západ USA, udáva mainstreamovej populárnej hudbe tón predovšetkým periféria. Počtom obyvateľov trpaslíci, Hong Kong (6 mil.) a Taiwan (22 mil.) vďaka svojej pomerne liberálnej politickej klíme a otvorenosti svetu od 70. rokov minulého storočia produkovali a stále produkujú piesne, ktoré dominujú hudobnej scéne v jedenapolmiliardovej pevninskej Číne. V rámci stredného prúdu sú tu populárne predvošetkým žánre zvané c-pop , cantopop a mandopop . Cui Jian, priekopník čínskeho rocku. V roku 1979 vznikla v Pekingu skupina The Peking All-Stars. Išlo síce o prvú rockovú kapelu v Číne, ale jej členovia neboli rodení Číňania – išlo o cudzincov pobývajúcich vtedy v Pekingu. Koncom leta 1979 odohrala skupina historicky prvý rockový koncert v Číne. Prvým rockovým albumom vydaným v Číne bola nahrávka nazvaná Rock N Roll on the New Long March , ktorú vydal miestny hudobník Cui Jian. Ale rock západného strihu malo možnosť čínske publikum prvýkrát verejne ochutnať až v roku 1985, kedy sa na pekinskom Štadióne pracujúcich odohral koncert anglickej pop/rockovej skupiny Wham! Až dovtedy boli populárna hudba a rock len okrajovým fenonémom pre zopár nadšencov a šírili sa pomocou pirátskych nahrávok na kazetách, ktoré do krajiny priniesli zahraniční návštevníci a študenti. Za prvú heavymetalovú skupinu sa poväčšine považuje Tang Chao, ktorá vznikla v roku 1988. V polovici 90. rokov sa tiež začínajú formovať prvé thrashmetalové a nu metalové skupiny, takisto sú obľúbené aj ďalšie heavymetalové odnože, napríklad black metal, obyčajne obohatené o prvky tradičnej čínskej hudby. V tomto období sa tiež začína formovať miestna punkrocková scéna, reprezentovaná interpretmi ako He Yong či Brain Failure. Relatívne novým fenoménom na čínskej hudobnej scéne je Hip hop, ktorý sa prvýkrát udomácnil v Pekingu okolo roku 2000, aj keď jeho korene v tejto krajine siahajú až do 80. rokov. V súčasnosti čínska hip-hopová kultúra prekvitá vďaka podpore niekoľkých príležitostných konzumentov a kultúrnych producentov. Napriek tomu, že hip-hop je na čínskom trhu stále relatívnou novinkou, stihol už ovplyvniť populárnu hudbu, mládežníčku módu i firemný marketing. Stredný východ V arabskom svete modernizácia hudby v sebe zahŕňala inšpirácie z tureckej hudby a západných hudobných štýlov. Miestni hudobníci sa učili západné inštrumentálne štýly, aby vytvorili svoje vlastné populárne štýly, do ktorých zakomponovali svoje rodné jazyky a domáce hudobné prvky. Komunity v rámci celého arabského sveta pripisujú veľký význam svojej domácej hudobnej identite, zatiaľ čo sa prispôsobujú novým hudobným štýlom prevzatých zo susedných krajín alebo masovokomunikačných prostriedkov. V priebehu 80. a 90. rokov bola populárna hudba iránskou vládou vnímaná ako problém, keďže panovali obavy zo svetských posolstiev a taktiež z netradičných tanečných pohybov, predovšetkým z metlenia. V tomto období sa na Strednom vyvinuli undergroundové heavymetalové scény, ktoré boli v niektorých prípadoch prenasledované miestnymi vládami. Rovnako ako ich západní náprotivníci, metaloví nadšenci na Strednom východe vyjadrovali svoje pocity odcudzenia. Ibaže ich myšlienky sú poznačené vojnami a sociálnymi obmedzeniami, ktoré tu mládež zažíva. V rozhovoroch s iránskymi tínedžermi v rokoch 1990 až 2004 mládež celkovo uprednostňovala západnú populárnu hudbu, aj keď bola zakázaná vládou.


World music

Context: Vybrané žánre pojmu world music  Keltská hudba Škandinávska hudba Rumunská hudba