John Lennon

Context: Mladosť: 1940–1957 left John Lennon sa narodil v liverpoolskej pôrodnici Júlii (rod. Stanleyovej) ( 1914–†1958) a Alfrédovi Lennonovi ( 1912–†1976). Alfred, ktorý mal írskych predkov, bol námorníkom na obchodnej lodi a v čase Johnovho narodenia bol,mimo domova. Meno John Winston Lennon rodičia svojmu synovi dali podľa starého otca z otcovej strany Johna „Jacka“ Lennona a stredné meno dostal podľa premiéra Winstona Churchilla. Lennonov otec bol často z domu preč, no pravidelne odosielal šeky na vtedajšiu adresu Newcastle Road č. 9, v Liverpoole, kde Lennon so svojou matkou býval. Vo februári v roku 1944, po dezercii od armády, prestal tito šeky posielať. O šesť mesiacov sa pokúsil vrátiť domov a situáciu dať do poriadku, no potom, ako zistil, že jeho manželka je tehotná s iným mužom túto myšlienku zavrhol. Po dvoch sťažnostiach liverpoolskom na sociálnom úrade neskôr prebrala starostlivosť o Johna Juliina sestra, teta Mimi. V júli 1946 ich navštívil Lennonov otec a zobral svojho syna do Blackpoolu, pričom s ním tajne zamýšľal emigrovať na Nový Zéland. Júlia spolu so svojim vtedajším partnerom Bobbym Dykinsom, prišla vtedy za ním a počas vášnivej hádky otec nútil svojho päťročného dieťaťa, aby si medzi nimi vybral. Spočiatku si Lennon dvakrát označil otca, no keď matka odišla, začal plakať a šiel za ňou. Podľa spisovateľa Marka Lewisohna sa v skutočnosti Lennonovi rodičia dohodli, že Júlia by si ho mala vziať a postarať sa mu o domov. Svedok Billy Hall, ktorý tam v ten deň bol, povedal, že dramatické vykreslenie mladého Johna Lennona núteného urobiť rozhodnutie medzi rodičmi nebolo presné. Lennon potom takmer po nasledujúcich 20 rokov nebol s otcom v kontakte. Po zvyšok svojho detstva a dospievania Lennon vyrastal ako jediné dieťa, spolu s tetou Mimi a s jej manželom Georgeom Toogoodom Smithovcami na predmestí Woolton v Liverpoole. Teta mu kupovala zväzky poviedok a strýko, mliekar na rodinnej farme, mu kúpil ústnu fúkaciu harmoniku a navádzal ho na lúštenie krížoviek. Julia ich doma pravidelne navštevovala a aj John často chodiavl na návštevy k nej. Doma m u mama často púšťala nahrávky Elvisa Presleyho, učila ho hrať na bendžo, napríklad pieseň „Ain t That a Shame“ o Fatsa Domina. V septembri 1980 sa Lennon vyjadril o svojej rodine a svojej rebelskej povahe: Časť zo mňa by chcela byť spoločnosťou akceptovaná a nechcela by byť týmto šialeným básnikom/hudobníkom, no nemôžem byť tým, čím nie som... Bol som ten, komu všetci ostatní chlapci - vrátane Paulovho otca - povedali: „Drž sa od neho“... Rodičia kamarátov inštinktívne rozpoznali, že robím problémy. Znamená to, že som im nevyhovoval, zle by som ovplyvnil ich deti a aj som to robil. Urobil som všetko pre to, aby som narušil domov každého priateľa... Čiastočne zo závisti, že nemám tento takzvaný domov... ale mal som... Bolo tam päť žien, ktoré boli mojou rodinou. Päť silných, inteligentných, krásnych žien, päť sestier. Jedna bola náhodou moja matka. Ona sa len nedokázala vysporiadať so životom. Bola najmladšia a mala manžela, ktorý utiekol k moru, bola vojna, ona sa so mnou nedokázala vyrovnať a nakoniec som žil s jej staršou sestrou. Tie ženy boli fantastické... A to bolo moje prvé feministické vzdelanie... Vnikla by som do myslí ostatných chlapcov. Pravidelne navštevoval svojho bratranca Stanleyho Parkesa, ktorý žil vo Fleetwoode a brával ho na výlety do miestnych kín.. Počas školských prázdnin Parkes často navštevoval Lennona so sesternicou Leilou Harvey. Trojica často, dvakrát alebo trikrát týždenne, cestovala na šou do Blackpoolu. Navštevovali cirkus Blackpool Tower. kde videli umelcov ako Dickie Valentine, Arthur Askey, Max Bygraves a Joe Loss, pričom Parkes spomínal, že Lennon mal obzvlášť rád Georgea Formbyho. Potom, ako sa Parkesova rodina presťahovala často trávili školské prázdniny v Škótsku. Parkes k tomu poznamenal: „John, Leila a ja sme si boli veľmi blízki. Z Edinburghu sme cestovali k rodinnému domčeku pri Durness. Trvalo to zhruba od Johnových deväť až do 16-tich rokov.“ Lennonov strýko George zomrel 5. júna 1955 vo veku 52 rokov na krvácanie do pečene. Lennon vyrastal v anglikánskom prostredí a navštevoval základnú školu Dovedale. Po absolvovaní jedenástich skúšok navštevoval v septembri 1952 až 1957 strednú školu Quarry Bank v Liverpoole a Harvey ho v tom čase charkterizoval ako „šťastného dobrého pohodového a temperamentného chlapca“. Často kreslil komické karikatúry, ktoré sa objavili v jeho vlastnom školskom časopise nazvanom Daily Howl . In 1956, Julia bought John his first guitar. The instrument was an inexpensive Gallotone Champion acoustic for which she lent her son five pounds and ten shillings on the condition that the guitar be delivered to her own house and not Mimi s, knowing well that her sister was not supportive of her son s musical aspirations. Mimi was sceptical of his claim that he would be famous one day, and she hoped that he would grow bored with music, often telling him, "The guitar s all very well, John, but you ll never make a living out of it." Dňa 15. júla 1958 Júliu Lennonovú zrazilo auto, keď kráčala domov z návštevy domu Smithovcov. Smrť matky traumatizovala tínedžera Lennona, ktorý ďalšie dva roky silne pil a často sa dostával do zúrivých bitiek. Pmiatka, jeho matky Júlie, neskôr bola hlavnou tvorivou inšpiráciou pre skladby, ako je napríklad pieseň „Julia“ skupiny The Beatles z roku 1968. Lennonove staršie školské roky boli poznačené posunom v jeho správaní. Učitelia na strednej škole Quarry Bank ho charakterizoval: „Má príliš veľa nesprávnych ambícií a jeho energia je často nesprávne smerovaná“ a „Jeho práci vždy chýba úsilie. Uspokojuje tým, že sa nechá viesť namiesto toho, aby využíval svoje schopnosti.“ Lennonovo nevhodné správanie spôsobovalo roztržky vo vzťahu s jeho tetou. Na skúškach neuspel, no po intervencii jeho tety a riaditeľa bol prijatý na Liverpool College of Art.. Na vysokej škole sa začal hlásiť k subkultúre mladých, Teddy Boy, a hrozilo mu za jeho správanie vylúčenie. V popise Cynthie Powellovej, Lennonovej spolužiačky a neskôr aj jeho manželky, bol „pred posledným rokom z vysokej školy vyhodený“. Počas puberty sa Lennon stal silne krátkozrakým a bol nútený začať nosiť okuliare. V začiatkoch kariéry The Beatles nosil kontaktné šošovky alebo dioptrické slnečné okuliare.V roku 1967, kedy účinkoval vo filme Richarda Lestera How I won the war nosil známe okrúhle okuliare, dnes známe ako lennonky, ktoré už mu na tvári zostali. Koncom 50. rokov založil skifflovú skupinu The Quarry Men , neskôr premenovanú na Johnny and the Moondogs , The Silver Beetles a konečne The Beatles. V roku 1962 si vzal Cynthiu za manželku po tom, čo otehotnela s ich prvým a jediným potomkom, Julianom.


John Lennon

Context: Vražda: 8. december 1980 Lennon v tom čase obýval byt v apartmánovom dome na severozápadnom konci 72. ulice a západného okraja Central parku v New York City, ktorý je známy pod názvom The Dakota.Apartmánový dom Dakota v New Yorku.Dňa 8. decembra 1980 o piatej popoludní odchádzali John a Yoko z bytu na jednanie, počas ktorého sa mal s vydavateľom dohodnúť, ktoré skladby z albumu Double Fantasy budú ešte vydané ako single. David Geffen (majiteľ vydavateľstva Geffen Records ), vraví, že koncom roku 1980 bolo predaných viac ako 700 000 hudobných nosičov tohto albumu. Pri vychádzaní z budovy poskytli niekoľkým postávajúcim fanúšikom autogramy. Jeden z fanúšikov vtedy odfotografoval Johna Lennona, ako podpisuje obal albumu Double Fantasy mladíkovi, ktorý bol neskôr identifikovaný ako Mark David Chapman. Lennonovci vtedy strávili niekoľko hodín v štúdiu na 44. západnej ulici. Okolo 22:50 sa John rozhodol, že skončia a obaja chceli odbehnúť cestou na večeru do apartmánu pozrieť ich päťročného syna Seana ešte kým pôjde spať. Predtým, ako ich auto vošlo do dvora domu The Dakota, John a Yoko z neho vystúpili. V tieni vstupnej brány do domu si vtedy Jose Perdomo, šofér, liftboy a vrátnik domu, všimol postávajúceho Chapmana. Vchod do domu Dakota, kde bol zastrelený John Lennon Lennon vychádzal posledný a Yoko Ono práve otvárala vnútorné dvere vchodu. John v tej chvíli stál sám za ňou vo vchode. Chapman vtedy zavolal " Mr. Lennon! ", John sa zastavil a otočil sa smerom k nemu. Chapman zaujal postoj strelca a z revolveru kalibru .38 Special päťkrát na Lennona vystrelil duté, expanzné projektily. Jeden výstrel Johna netrafil, preletel mu ponad hlavu a trafil okno na budove, dva výstrely trafili ľavú stranu Lennonovho chrbta a dva ho zasiahli do ľavého ramena. Všetky strely Johnovi spôsobili vnútorné devastačné zranenia a najmenej jeden výstrel mu pretrhol aortu. Očití svedkovia tvrdia, že Lennon urobil s pomocou vrátnika Jaya Hastingsa ešte šesť krokov smerom do vnútra budovy, povedal „som postrelený“ a skolaboval. Vrátnik Jay Hastings zavolal záchranku. Mark Chapman si pokojne sadol na kraj chodníka a čakal. Vrátnik podišiel k nemu a spýtal sa ho „Vieš, čo si práve urobil?“ načo Chapman mu pokojne odpovedal „Práve som zastrelil Johna Lennona . “ Prví policajti, ktorí prišli na miesto boli Steve Spiro a Peter Cullen. Počuli vo vysielačke hlásenie o streľbe na 72. ulici. Uvideli pokojne sediaceho Marka Chapmana na kraji chodníka. Revolver bol položený na zemi pred ním. Mal pri sebe brožované vydanie knihy J. D. Salingera, Kto chytá v žite ( The Catcher in the Rye ), kazetový prehrávač s viac ako desiatimi kazetami na ktorých boli audionahrávky s vyše štrnástimi hodinami hudby skupiny The Beatles Niekoľko minút na to prišli aj ďalší policajti, Gamble a James Moran, ktorí Johna naložili do ich služobného auta a odviezli ho do Rooseveltovej nemocnice. Moran hovorí, že keď dávali nariekajúceho Lennona do auta spýtal sa ho, či vie kto je. Lennon vraj prikývol, ale keď chcel odpovedať vydal zo seba iba chrčivý zvuk. Yoko hovorí, že Johna už odvtedy nepočula nič hovoriť, čoskoro upadol do bezvedomia. Na záchrannú stanicu Rooseveltovej nemocnice Lennona doviezli o 23:15.. John Lennon zomrel na šok z vykrvácania, stratil viac ako 80% krvi. Mal 40 rokov. Hlavný vyšetrujúci lekár, Dr. Elliott M. Gross, sa vyjadril, že s takými rozsiahlymi strelnými zraneniami by nikto nedokázal prežiť viac ako pár minút. Yoko Ono na to reagovala: „Nie, nie, nie... povedzte mi, že to nie je pravda,“ po šokujúcom zistení, že jej manžel je mŕtvy, bola tiež hospitalizovaná v Rooseveltovej nemocnici. Nasledujúci deň oznámila, že „John Lennon nebude mať pohreb“ a uzavrela to slovami, že „John miloval ľudí a modlil sa za nich. Urobte, prosím, to isté aj pre neho“. Jeho pozostatky boli spopolnené na cintoríne Ferncliff v Hartsdale v New Yorku. Yoko Ono potom rozptýlila popol v newyorskom Central Parku, kde neskôr vznikol pamätník Strawberry Fields. Chapman sa vyhýbal procesu, čím ignoroval radu svojho právnika a priznal sa k vražde druhého stupňa. Bol odsúdený na 20 rokov až doživotie. V týždňoch po vražde sa singel „(Just Like) Starting Over“ a album Double Fantasy dostali na vrcholy rebríčkov v Spojenom kráľovstve aj v USA. Ďalším príkladom verejného výlevu smútku bolo, že singel „Imagine“ sa v januári 1981 dostal na prvé miesto v Spojenom kráľovstve a „Happy Xmas“ dosiahol druhé miesto. Singel „Imagine“ vystriedal na vrchole britskej hitparády druhý singel Johna Lennona, „Woman“, ktorý pochádza z albumu Double Fantasy . Neskôr v tom istom roku nahrala na počesť Johna Lennona skupina Roxy Music coververziu skladby „Jealous Guy“, ktorá bola v rebríčkoch Spojeného kráľovstva taktiež číslom jedna.


Julian Lennon

Context: Introduction  Julian Lennon ( 8. apríl 1963, Liverpool, Anglicko, Spojené kráľovstvo) je anglický spevák a hudobný skladateľ. Je starším synom Johna Lennona, člena The Beatles, a jediným z jeho prvého manželstva s Cynthiou Powellovou.


Give Peace a Chance

Context: Introduction Nahrávanie piesne "Give Peace a Chance". „ Give Peace a Chance “ je pieseň, ktorú napísal John Lennon. Jej autorstvo bolo pôvodne pripisované dvojici Lennon-McCartney. Ako jediný autor je Lennon uvedený na koncertnom albume Live in New York City nahranom v roku 1972 so zostavou Elephant s Memory, ktorý vyšiel po jeho smrti v 90. rokoch. Toto autorstvo bolo potvrdené aj na kompilácii Lennon Legend: The Very Best of John Lennon z roku 1997 (ako aj na jej DVD verzii z roku 2003) a v roku 2006 v dokumente The U.S. vs. John Lennon . Refrén skladby „ All we are saying is give peace a chance “, a jej idea vznikla v období na konci 60. rokov keď John a Yoko Ono organizovali nenásilný protivojnový happenning známy pod názvom Bed-In. Túto protestnú akciu organizovali mladomanželia John a Yoko Lennonovci najprv v holandskom Amsterdame, plánovali sa premiestniť do New Yorku, no vzhľadom na predošlé Lennonove odsúdenie za drogový priestupok v Londýne z novembra 1968 im Spojené štáty nepovolili vstup na ich územie a tak sa presunuli do Kanady. Nahrávka „Give Peace a Chance“ vznikla v izbe číslo 1742 hotela Queen Elizabeth Hotel v kanadskom Montreali 1. júna 1969 s pomocou štyroch mikrofónov na štvorstopý magnetofón Ampex pre vydavateľstvo RCA Victor . Nahrávania sa zúčastnilo množstvo novinárov a rôznych celebrít ako boli Timothy Leary, Joseph Schwartz, Rosemary Woodruff Leary, Petula Clark, Dick Gregory, Allen Ginsberg, Murray the K a Derek Taylor. Mená niektorých sú spomenuté aj v texte tejto verzie piesne. Na akustickú gitaru hral Lennon sprevádzaný na druhej akustickej gitare Tommy Smothersom zo skupiny Smothers Brothers. Singel „Give Peace A Chance“ vyšiel 4. júla 1969 v Spojenom kráľovstve a 7. júla 1969 v USA spolu so skladbou „Remember Love“ od Yoko Ono na „ B “ strane. Na albume sa skladba prvýkrát objavila na kompilácii The John Lennon Collection 1. novembra 1982 od vydavateľstva EMI/Parlophone Records v Spojenom kráľovstve a 8. novembra 1982 v USA pôvodne u vydavateľa Geffen Records. Pieseň „Give Peace A Chance“ bola prvým sólovým singlom, ktorý vydal člen skupiny The Beatles ešte pred jej rozpadom. Ako jej interpret nebol uvedený John Lennon osobne, ale Plastic Ono Band. V USA sa singel dostal na 14. pozíciu rebríčkov, neskôr bol z neho vyradený skladbou „Honky Tonk Women“ od skupiny The Rolling Stones. Táto pieseň sa stala hymnou mierových hnutí, je často spievaná ako protest song. Posledná originálna verzia skladby pred záverečným opakovaným jednoveršovým refrénom „All we are saying is give peace a chance...“ oslovuje tieto osobnosti: „John and Yoko, Timmy Leary, Rosemary, Tommy Smothers, Bobby Dylan, Tommy Cooper, Derek Taylor, Norman Mailer, Allen Ginsberg, Hare Krishna, Hare, Hare Krishna“. Počas vystúpení sa mená osobností oslovované v texte menili a Lennon improvizovane použil mená tých, ktorí boli prítomní, alebo, ktoré ho aktuálne napadli ako napríklad „John and Yoko, Eric Clapton, Klaus Voormann, Penny Lane, Roosevelt, Nixon, Tommy Jones a Tommy Cooper, and somebody“. 28. júna 1990 v Liverpoole na konci svojho turné spojením piesní „Strawberry Fields Forever“, „Help!“ a „Give Peace a Chance“ vzdal poctu Johnovi Lennonovi Paul McCartney. Elton John nahral v roku 1990 túto pieseň ako „ B “ stranu pre svoj singel „Club at the End of the Street“. V roku 1991 Yoko Ono zorganizovala spoločné vystúpenie s touto piesňou spolu s umelcami ako sú Amina, Adam Ant, Sebastian Bach, Bros, Felix Cavaliere, Terence Trent D Arby, Flea, John Frusciante, Peter Gabriel, Kadeem Hardison, Ofra Haza, Joe Higgs, Bruce Hornsby, Lee Jaffe, Al Jarreau, Jazzie B, Davey Johnstone, Lenny Kravitz, Cyndi Lauper, Sean Ono Lennon, Little Richard, LL Cool J, MC Hammer, Michael McDonald, Duff McKagan, Alannah Myles, New Voices of Freedom, Randy Newman, Tom Petty, Iggy Pop, Q-Tip, Bonnie Raitt, Run, Dave Stewart, Teena Marie, Little Steven Van Zandt, Don Was, Wendy & Lisa, Ahmet Zappa, Dweezil Zappa, a Moon Unit Zappa pod spoločným názvom the Peace Choir aby vyjadrili svoj postoj k práve prebiehajúcej prvej vojne v Perzskom zálive. V roku 2003 Yoko Ono vydala remixovanú verziu „Give Peace a Chance“ ako odpoveď na udalosti z 11. septembra. Skupina Aerosmith spolu s Sierra Leone s Refugee All Stars vydali coververziu skladby na albume Instant Karma: The Amnesty International Campaign to Save Darfur venovanom Johnovi Lennonovi. Progresívna rocková skupina Yes odkazuje na pieseň "Give Peace a Chance" v časti "Your Move" ich skladby "I ve Seen All Good People".


Annie Lennox

Context: Život Annie Lennox študovala klasickú hudbu na Royal Academy of Music v Londýne. Svoju hudobnú kariéru začala ako členka britskej popovej kapely The Tourists, s ktorej členom Dave Stewartom založili neskôr duo Eurythmics. V 80. rokoch toto duo vyprodukovalo viacero známych hitov, ako sú napríklad single „Sweet Dreams (Are Made of This)“, či „Here Comes the Rain Again“. V 90. rokoch začala Annie svoju sólovú kariéru, ktorú začal v roku 1992 jej debutový album Diva so singlami „Why“ a „Walking on Broken Glass“. V roku 2004 získala Zlatý glóbus a aj Oscara za skladbu „Into the West“ zo soundtracku k filmu Pán prsteňov: Návrat kráľa . V roku 2009 Annie Lennox po štvrtom štúdiovom albume z roku 2007 s názvom Songs of Mass Destruction vyšla kompilácia The Annie Lennox Collection . Televíznou stanicou VH1 bola Annie Lennox označená za „najlepšiu žijúcu soulovú speváčku bielej pleti“ ("The Greatest White Soul Singer Alive") a v časopise Rolling Stone bola zaradená do stovky najlepších spevákov všetkých čias. Vďaka svojim komerčným úspechom patrí Annie Lennox medzi najúspešnejšie britské ženské hudobné umelkyne, spolu s predajom nosičov dua Eurythmics má na celom svete predaných viac ako 80 miliónov hudobných nosičov. Okrem hudobnej kariéry je Annie Lennox aj politickou aktivistkou, ktorá sa zúčastnila 3. januára 2009 napríklad protivojnovej rely, na ktorej sa poukazovalo na konflikt v Gaze. V roku 1999 protestovala proti neautorizovanému použitiu skladby „I Saved the World Today“ od skupiny Eurythmics vo volebnej kampani líderky terajšej izraelskej opozície, Tzipi Livni.


Imagine (album)

Context: Výroba albumu  John Lennon – gitary, klavír, harmonika, píšťalka, spev George Harrison – gitary, slide gitara, dobro Tom Evans (Badfinger) – gitara Rod Linton – gitary Joey Molland (Badfinger) – gitary John Tout (of Renaissance) – klavír (na obale chybne napísané, že gitara ) Ted Turner – gitara Klaus Voormann – basgitary Nicky Hopkins – klavír, elektrický klavír John Barham – harmónium, klávesy, vibrafón Alan White – bicie, perkusie Michael Pinder – perkusie Jim Gordon – bicie, perkusie Jim Keltner – bicie, perkusie J&P Duo Group – vokály King Curtis – saxofóny


John Lennon/Plastic Ono Band

Context: Zoznam skladieb Vinylová verzia na LP. Autorom všetkých piesní je John Lennon. Strana A „Mother“ – 5:34 „Hold On“ – 1:52 „I Found Out“ – 3:37 „Working Class Hero“ – 3:48 „Isolation“ – 2:51 Strana B „Remember“ – 4:33 „Love“ – 3:21 „Well Well Well“ – 5:59 „Look at Me“ – 2:53 „God“ – 4:09 „My Mummy s Dead“ – 0:49 Bonusy reedície z roku 2000 „Power to the People“ – 3:22 „Do the Oz“ – 3:07 (Lennon/Ono)


John Lennon/Plastic Ono Band

Context: Výroba albumu  John Lennon - spev, akustické a elektrické gitary, klavír, klávesy, produkcia Klaus Voormann - bicie Ringo Starr - bicie Billy Preston - klavír v skladbe „God“ Phil Spector - klavír v skladbe „Love“, produkcia Alan White - bicie a perkusie (iba na bonusoch na CD). Dan Richter - fotografia na prednej strane obalu Yoko Ono - produkcia Mal Evans - „tea and sympathy“


Strawberry Fields Forever

Context: Vznik, hudba a text Lennon začal pracovať na piesni koncom roku 1966 počas svojho pobytu v Almerii vo Španielsku, kde natáčal film Richarda Lestera Ako som vyhral vojnu . Lennonova pieseň a McCartneyho „Penny Lane“ zdieľajú podobnú nostalgiu k ich detstvu v Liverpoole a obe odkazujú na skutočné miesta, no zároveň majú silne surrealistický a psychedelický podtón. Názov Lennonovej piesne odkazuje na sirotinec Armády spásy, za ktorým sa Lennon hrával s kamarátmi z detstva. V čase skladania piesne Lennon prechádzal zlomovým obdobím: The Beatles práve prestali naživo vystupovať po jednom z najzložitejších období svojej kariéry, neslávne známej kontroverzii ohľadne Lennonovho vyhlásenia, že sú populárnejší ako Ježiš , a neúspešnom turné po Filipínach; Lennonovo manželstvo sa chýlilo k rozpadu a – čo bolo asi najpodstatnejšie – Lennon užíval stále väčšie množstvo drog, najmä silný halucinogén LSD. Priekopnícka produkcia a zložité aranžmány piesne sú dôkazom úplného majstrovstva kapely v štúdiu a stále avantgardnejšieho prístupu k hudbe. Napriek tomu, že v skladbe nie sú žiadne zrejmé referencie na drogy, štýl a tón skladby, rovnako ako i text (prúd vedomia, resp. myšlienok), naznačujú, že Lennon bol silne ovplyvnený kyselinou – LSD. Túto domnienku podporuje i použitie elektronických efektov so zvukmi, zvukových koláží, nepravidelných rytmov a kolísavých harmónií. Vydaná pieseň je zložená z dvoch vystúpení. Skupina nahrávala pieseň mnohokrát a výsledná verzia je zložená z dvoch veľmi rozdielnych nahrávok. Prvá verzia bola pokusom o napodobnenie zvuku tzv. acid rocku amerických skupín ako Jefferson Airplane a obsahovala len relatívne jednoduché nástroje - klávesy, gitary a bicie. Keď o niekoľko týždňov skupina nahrávala ďalšiu verziu, Lennon sa priklonil k omnoho komplexnejším aranžmánom vytvorených Georgeom Martinom – s dychovkou a sláčikovým kvartetom. Pri posudzovaní rôznych verzií sa Lennon rozhodol, že sa mu pozdáva prvá minúta nahrávky č. 7 (so zvukom acid rock ) a ukončenie nahrávky č. 26 (verzia s orchestrom). Vo výslednej nahrávke chcel skombinovať časti týchto verzií a nonšalantne zveril producentovi Martinovi úlohu spojiť ich dohromady. Menší problém spôsobilo, že verzie boli nahrané v mierne odlišnom tempe, ale Martin jednu nahrávku jemne zrýchlil a druhú mierne spomalil, takže vo výslednom strihu je rozdiel sotva badateľný. Lennonovým cieľom bolo vytvoriť „Strawberry Fields Forever“ ako hudobne a technicky najpokročilejšiu skladbu, aká bola dovtedy vydaná. Výsledná nahrávka je výrazne predabovaná, obsahuje spätné prehrávanie pások, slučky, do tónov skladby významne zasiahlo i použitie ekvalizéra a zvukovej kompresie. Spojením dvoch verzií (a ich zrýchlením a spomalením) má Lennonov hlas mierne iný nádych v rozdielnych častiach piesne. Nadôvažok, pri nahrávaní boli okrem bežných rockových hudobných nástrojov ako gitary, basgitary a bicích použité i klavír, slide-gitara, píšťala, dychový orchester, sláčikové kvarteto a indická harfa so zvukom sitaru. Najvýznamnejším novým nástrojom, ktorý sa po prvý raz prominentne objavil v populárnej hudbe, bol melotrón (angl. mellotron). Melotrón je elektronický klávesový hudobný nástroj fungujúci na princípe prehrávania magnetických pások s vopred nahratým zvukom reálnych nástrojov. K najznámejším patria zvuk sláčikovej sekcie a zvuk imitujúci flautu. Po úspechu melotrónu v piesňach The Beatles bol tento nástroj použitý mnohými ďalšími populárnymi skupinami, napr. The Rolling Stones, Pink Floyd alebo Led Zeppelin (melotrón napodobuje zvuk flauty v ich legendárnej piesni Stairway To Heaven ).


O myšiach a ľuďoch

Context: Postavy  George Milton - malý, chytrý, stará sa o Lennieho, odkedy mu zomrela teta, vždy ho vyťahuje z problémov Lennie Small - veľký, fyzický zdatný, pracuje za dvoch, ale mentálne postihnutý, veľmi rád hladká jemné veci, čo jemu a Georgovi neustále spôsobuje problémy, má rád Georga a urobí všetko, čo mu on káže. Citát „Prvý chlap bol nízky, a vrtký, počernej tváre, mal nepokojné oči a ostré, výrazné črty. Všetko na ňom bolo presne vyvážené: malé pevné ruky, štíhle ramená, tenký a kostnatý nos. Za ním kráčal jeho presný opak, ozrutné chlapisko neurčitých čŕt, s veľkými vyblednutými očami, širokými, ovisnutými plecami. Kráčal ťažko, vláčil nohy tak trochu ako medveď laby. Ruky sa mu nekývali pri bokoch, ale viseli voľne a pohybovali sa len preto, lebo mali ako závažie ťažké päste.“ (s. 6) Slim – urastený, mal rešpekt, vzbudzoval dôveru. Citát „V jeho správaní bola vážnosť a taký hlboký pokoj, že každý hovor stíchol, keď prehovoril. Mal takú autoritu, že jeho slovo platilo v každej otázke…“ (s. 37) šéf , jeho syn Curley , jeho žena zametač Candy Carlson Whit koniar, černoch Crooks


John Lennon

Context: Introduction  John Winston Ono Lennon , MBE (rodným menom John Winston Lennon ; 9. október 1940, Liverpool, Spojené kráľovstvo – † 8. december 1980, New York, New York, USA), známy ako John Lennon , bol britský spevák, skladateľ a gitarista, zakladajúci člen skupiny The Beatles a aj úspešný sólový hudobník. Bol známy tiež ako výtvarník, herec, spisovateľ a mierový aktivista. Ako súčasť legendárnej skladateľskej dvojice Lennon-McCartney výrazne ovplyvnil vývoj modernej populárnej hudby. Je považovaný za jednu z hudobných ikon 20. storočia a jeho piesne ako „Imagine“ a „Strawberry Fields Forever“ sú často radené medzi najlepšie skladby storočia. V roku 1969 Lennon založil so svojou druhou manželkou Yoko Ono skupinu Plastic Ono Band. Po rozpade The Beatles v roku 1970 pokračoval Lennon vo svojej sólovej umeleckej kariére. Lennon sa narodil v Liverpoole a ako teenager vyrastal medzi nadšenými fanúšikmi hudobného žánru skiffle. V roku 1956 založil svoju prvú kapelu Quarrymen, z ktorej neskôr v roku 1960 vznikla skupina The Beatles. Pôvodne bol faktickým lídrom kapely, neskôr sa do tejto úlohy postupne dostal Paul McCartney. Lennon bol charakterizovaný svojou rebelskou povahou a bystrým úsudkom v hudobnej tvorbe, písaní, výtvarnom vnímaní, filme, bol aj pohotovým rečníkom v rozhovoroch. V polovici 60. rokov minulého storočia vydal dve knihy: In His Own Write a A Spaniard in the Works , obidve koncipované v lyrickom štýle nonsensu a ilustrované jeho vlastnými kresbami. Počnúc skladbou „All You Need Is Love“ z roku 1967 boli jeho piesne prijímané ako hymny protivojnových a kontrakultúrnych hnutí. Medzi rokmi 1968 až 1972 vydal Lennon s Yoko Ono viac ako tucet platní vrátane trilógie avantgardných albumov, jeho prvej sólovej LP platne John Lennon/Plastic Ono Band . Má na svojom konte 25 najlepších singlov v rebríčku Billboard Hot 100 medzi ktorými sú: „Give Peace a Chance“, „Instant Karma!“, „Imagine“ a „Happy Xmas (War Is Over)“. V roku 1969 John Lennon usporiadal dvojtýždňovú protivojnovú demonštráciu nazvanú Bed-ins for Peace. Po presťahovaní sa x Británie do New Yorku v roku 1971 jeho kritika Vietnamskej vojny vyústila do trojročných pokusov zo strany Nixonovej administratívy o jeho deportáciu z USA. V roku 1975 Lennon prestal s hudbou a venoval sa výchove svojho malého syna Seana. V roku 1980 spolu s Yoko Ono spolupracoval na projekte Double Fantasy . Tri týždne po vydaní tohto albumu ho vo vstupnom portáli obytného domu v Manhattane zastrelil fanúšik skupiny Beatles Mark David Chapman Jeho najpredávanejší album Double Fantasy , získal v roku 1981 Cenu Grammy za album roka. Lennon bol ocenený Britskou cenou za mimoriadny prínos pre hudbu. V roku 2002 spoločnosť BBC uskutočnila verejný prieskum a Lennonovi britská verejnosť v ňom prisúdila ôsme miesto v zozname Stovky najväčších Britov všetkých čias. Časopis Rolling Stone Lennona zaradil v zozname najlepších spevákov na piate miesto a na tridsiate ôsme miesto v kategórii najväčší umelcov všetkých čias. V roku 1997 bol John Lennon uvedený do Siene slávy skladateľov piesní, do Rokenrolovej siene slávy bol uvedený dvakrát: ako člen kapely The Beatles v roku 1988 a ako sólový umelec v roku 1994.


Claude Elwood Shannon

Context: Život Narodil sa v meste Gaylord v Michigane 30. apríla 1916. Jeho otec Claude bol sudca v meste Gaylord. Jeho matka Mabel pracovala na strednej škole v tom istom meste. Najväčší vplyv mal na neho jeho starý otec, ktorý bol vynálezcom. Shannona už odmalička fascinovali rôzne mechanické a elektrické prístroje. Jeho vzdialeným príbuzným bol Thomas Alva Edison, ktorý bol zároveň aj jeho najväčším idolom.


John Lennon

Context: Ešte počas existencie The Beatles Lennon natočil s Yoko Ono tri experimentálne albumy – Unfinished Music No.1: Two Virgins, Unfinished Music No.2: Life with the Lions, a Wedding Album. Jeho prvým sólovým albumom populárnej hudby bol koncertný album Live Peace in Toronto 1969 z roku 1969, teda ešte pred rozpadom skupiny. Na festivale v Toronte vystúpil so skupinou Plastic Ono Band, ktorej členmi boli aj Eric Clapton a Klaus Voormann. Piesne, s ktorými na koncerte vystúpili si nacvičili cestou lietadlom do Kanady.


Iron Maiden

Context: Darček k výročiu skupiny K dvadsiatemupiatemu výročiu vydania prvého albumu skupiny dostala skupina 11. októbra 2005 darček od kolegov hudobníkov v podobe albumu Numbers From The Beast: An All-Star Salute To Iron Maiden , na ktorom je jedenásť skladieb. Na obale albumu je maskot skupiny, Eddie the Head. Skladby nahrali členovia: KISS, AC/DC, Motörhead, Anthrax, Dio, Judas Priest, Testament, Twisted Sister, Extreme, Whitesnake, Slaughter, Helmet, Dokken, Ozzy’s band, Led Zeppelin, Mr. Big, Poison, MSG, Styx, UFO, Lynch Mob, Suicidal Tendencies, Rob Zombie Band, Rainbow, The Firm.


The 4-Skins

Context: Introduction  The 4-Skins bola anglická skupina, hrajúca Oi! punk, ktorá sa sformovala v roku 1979 v londýnskej štvrti East End. Bola jedným z hlavných pilierov začínajúceho Oi! hnutia v Anglicku. Jej pôvodnými členmi boli spevák Gary Hodges, gitarista (neskôr zmenil post a gitaru vymenil za basgitaru) Hoxton Tom McCourt, basgitarista Steve H Hammer a bubeník Gary Hitchcock. Hoci väčšina členov boli skinheadi, gitarista/basgitarista a hlavný textár skupiny Hoxton Tom McCourt bol suedhead - a jednou z hlavných tvári v hnutí Mod revival, a ďalší neskorší člen Steve Pear mal rockabilly image. Skupina reprezentovala apolitických skinheads a vo svojich textoch namiesto politickej agitácie opisovala tzv. ducha ulice. V textoch The 4 - Skins sa často objavuje motív pouličných násilností. Ako však členovia skupiny tvrdili, násilie nevyzdvihovali, ale len opisovali stav vecí. The 4 - Skins sa rozpadli po mnohých personálnych zmenách v roku 1984. V roku 2007 sa spevák Gary Hodges a pôvodný basgitarista Steve H Hammer pokúsili o comeback.


Jefferson Airplane

Context: História Kapela vznikla na západnom pobreží USA 6. júla 1965. Spevák a gitarista Marty Balin, ktorý predtým pôsobil v skupine Town Criers a Gateway Singers, spojil svoje úsilie s ďalším folkovým spevákom Paulom Kantnerom, bluesovým gitaristom Jormom Kaukonenom, jazzovou a folkovou vokalistkou Signe Toly Andersonovou, bubeníkom Jerrym Peloquinom, a basgitaristom Bobom Harveym, ktorého však zakrátko vystriedal Jack Casady. Bubeníkom bol Skip Spence. Skupina čerpala inšpiráciu z kapiel ako boli The Beatles, The Byrds, The Lovin’ Spoonful či Simon & Garfunkel. With a group of investors, Balin purchased a former pizza parlor on Fillmore Street, Názov skupiny vymyslel Kaukonen z mena psa svojho kamaráta. Svojich prvých priaznivcov našli v Matrix Clube v San Franciscu, kde prvýkrát oficiálne vystúpili 13. augusta 1965. Kým sa vo februári 1966 skupina skonsolidovala a vydala svoj prvý singel vystriedalo sa v nej ešte niekoľko menej výrazných hudobníkov. Singel „It´s No Secret“ sa však nepresadil tak ako by niektorí členovia očakávali a tak skupinu opustil jej bubeník Skip Spence na miesto ktorého si sadol Spencer Dryden. Odchádzajúci Skip následne založil vlastnú skupinu Moby Grape. V tomto obsadení vydala v septembri 1966 skupina svoj prvý, nie veľmi úspešný, folkom ovplyvnený album Jefferson Airplane Takes Off . V Spojenom kráľovstve bol vydaný tento album až o rok neskôr, keď skupina už mala aké také meno. Po jeho vydaní opustila skupina speváčka Signe Toly Anderson, ktorej sa narodila dcéra. Nahradila ju gitaristka, klávesistka a vynikajúca speváčka Grace Slick, pôsobiaca dovtedy v skupine The Great Society. Do skupiny ju priviedol Paul Kantner, s ktorým následne žila takmer desať rokov. Len niekoľko dní po tom čo prišla do skupiny, 16. októbra vystúpila na koncerte v newyorskej Filmore West. V roku 1967 sa skupina Jefferson Airplane stala jednou zo skupín, ktoré charakterizovali hnutie hippies a to aj vďaka čiastočnému psychedelickému zvuku, ktorý bol v tom čase na vrchole svojej popularity. Zásluhu na tomto trende mal festival v Monterey, ktorý bol pre mnoho skupín tohoto obdobia prelomovým. Obrovským úspechom, ktorý im vynahradil všetky dovtedajšie sklamania, bol druhý štúdiový album Surrealistic Pillow , ktorý dosiahol 3. miesto v rebríčku Billboard 200, kde zotrval viac ako rok. Celkovo sa predalo viac ako milión kópií tohto albumu, začo bol certifikovaný na zlatú platňu. Album bol z neznámych dôvodov pre anglický trh upravovaný a vyšiel aj pod iným názvom. Najväčšími hitmi sa stávajú skladby „Somebody to Love“ a „White Rabbit“. O rok neskôr vystúpila skupina prvýkrát v Európe, kde hrala okrem starších skladieb aj skladby z najnovšieho albumu Crown of Creation . Najväčšiemu úspechu sa tešili skladby z pera Jormu Kaukonena a Marty Balina, „If You Feel“ a „Ice Cream Phoenix“. V tomto duchu sa niesol aj album Bless It´s Pointed Little Head , ktorý bol záznamom z koncertného vystúpenia. Dvaja členovia Jorma Kaukonen a Jack Casady nenašli plnohodnotné vyžitie v skupine a tak si v lete 1968 založili ďalšiu kapelu Hot Tuna, v ktorej popri práci v pôvodnej skupine pôsobili takmer desať rokov. Dňa 3. augusta 1968 sa spolu so skupinou Grateful Dead sa zúčastnili prvého festivalu v Costa Mesa na ktorom hrali pred stotisícovým publikom. Prelom a výrazný celosvetový úspech však prichádza až po absolvovaní festivalu Woodstock v auguste 1969. Úspech festivalu v Altamonte výrazne naštrbila výtržnosť ochrankárov Hells Angels, ktorí napadli okrem mladého novinára aj Marty Balina. K väčším zraneniam však nedošlo. Tento incident však nebol prvým. Na ich koncertoch sa o väčšinu z nich zaslúžila Grace Slick, ktorá dávala jasne najavo svoj rasový postoj propagáciou spolku White Power. Nepríjemnostiam s políciou sa nevyhol ani Jack Casady, ktorého polícia v máji zatkla za fajčenie marihuany v neworleanskom hoteli. Odpykať si musel dva a pol roka podmienečného trestu. Napriek tomu, že album Volunteers sa stal ich najpolitickejšie ladeným dielom jeho úspech je nad očakávanie veľký a to nielen v Spojených štátoch amerických, ale aj v konzervatívnejšom Anglicku. Album sa roku 1981 dočkal reedície, a spolu s albumom Crown of Creations vyšiel ako dvojalbum pod názvom Rock Galaxy . Po jeho vydaní sa v skupine zmenili bubeníci. Za bicie si namiesto Spencera Drydena sadol Joey Covington a prichádza aj posila v osobe huslistu Papa John Creacha. V tejto zostave doplnenej o Jerryho Garciu, Davida Crosbyho a Grahama Nasha vydávajú v roku 1970 album Paul Kantner & Jefferson Airplane – Blows Aganist The Empire . Jeho neskoršia reedícia vychádza už pod názvom skupiny Jefferson Starship. V apríli sa Grace Slick dostala aj do Bieleho domu na pozvanie dcéry prezidenta Nixona, Tricie. Prezidentová manželka nebola nadšená jej názormi na LSD, výsledkom čoho bolo, že ďalšie pozvanie už nedostala. Dňa 13. mája 1971 speváčka pod vplyvom marihuany so svojím Mercedesom narazila do múru tunela neďaleko sanfranciského mosta Golden Gate Bridge. Následné nahrávanie albumu Bark muselo byť odložené. V januári 1971 sa Grace Slick narodila dcéra Chian, ktorej otcom bol Paul Kantner. Apríl toho istého roku však skupinu opustil Marty Balin, ktorý sa však o štyri roky neskôr do skupiny opäť vrátil. Zostávajúci členovia sa po nezhodách rozlúčili s nahrávacou spoločnosťou RCA, v ktorej dovtedy vydávali a rozhodli sa založiť si vlastnú nahrávaciu spoločnosť pod názvom Grunt. Nasledujúce obdobie, ktoré malo teoreticky skupinu skĺbiť nakoľko jej popularita už dosiahla svoj vrchol sa však nieslo v znamení neustálych personálnych zmien. V roku 1972 nahrávajú Paul Kantner a Grace Slick svoj samostatný album Sunfinger a sólový album vydáva aj Papa John Creach. Skupina ako taká fungovala iba na koncertoch. Záznam jednej z nich vyšiel v roku 1973 pod názvom 30 Seconds Over Winterland . Po jeho vydaní si dvojica Kantner a Slick pribrala na nahrávanie albumu Baron Von Tolloth And The Chrome Nun , gitaristu Davida Frieberga. Skoro každý z členov skupiny sa venoval iba práci na svojich projektoch a skupina stagnovala. Potom, ako boli vydané dva nie veľmi úspešné albumy Baron von Tollbooth & the Chrome Nun (1973; uvádzaný Kantner, Slick a Freiberg) a Manhole (1974; uvádzaná Slick), skupina Jefferson Airplane prešla v januári 1974 premenou, mimochodom aj zmenou názvu na Jefferson Starship . Skupina fungovala v zložení Grace Slick, Paul Kantner, bubeník John Barbata, ktorý odišiel zo skupiny The Turtles, gitarista Craig Chaquico, Marty Balin, a basgitarista Pete Sears. O dva mesiace však toto zloženie opúšťa zakladateľ pôvodnej skupiny Paul Kantner. Ešte s jeho účinkovaním vychádza najúspešnejší album tejto formácie Miracle , ktorý sa dostáva na úplný vrchol americkej hitparády. O niečo slabšie dopadli albumy Jefferson Starship – Spitfire a Earth . Medzi hity sa zaradili skladby „Count On Me“ a „Runaway“. Ani táto zostava však nemala trvalejší charakter. V ostatnej zostave boli vokalista Mickey Thomas, bubeník Don Baldwin, sólový gitarista Craig Chaquico, basgitarista Brett Bloomberg a klávesista Mark Morgan. Napriek tomu, že z pôvodnej skupiny už neostalo nič a 29. decembra 1975 odišla aj najvýraznejšia postava Grace Slick, vďaka dobrému imidžu starej skupiny sa album Freedom At Point Zero tešil značnej popularite. Je samozrejmé, že po prípadoch ako bol tento, bolo len otázkou času, kedy prídu na rad súdne spory o názov skupiny. Aj keď sa niektorí jej pôvodní členovia na čas do skupiny vždy vracali zaneprázdnený súdnymi spormi nedokázali sa sústrediť na prácu a skupina len živorila. Výsledkom týchto súdnych sporov bol nový názov skupiny Starship , ktorá opäť prerazila do hitparád hitom „We Built This City“. Úspešný sa stal aj debutový album Knee Deep In The Hoopla vydaný v septembri 1985 a singel „Sara“, ktorý sa dostal tiež na 1. miesto americkej hitparády. Jednoznačne však možno povedať že tieto skladby majú s pôvodnou skupinou Jefferson Airplane spoločné iba slovo "Starship". Jej zvuk bol už úplne o niečom inom. V roku 1987 sa dostávajú do hitparád nielen v USA, ale aj v Anglicku a Európe hitom „Nothing´s Gonna Stop Us Now“, ktorá sa stala aj soundtrackom filmu Mannequin a skladbou „It´ Not Over“. Pôvodná zostava Grace Slick, Paul Kantner, Jorma Kaukonen a Jack Casady, ku ktorým sa po roku pridal aj Marty Balin a Karl Aronoff sa znova spojili dohromady pod pôvodným názvom Jefferson Airplane a pod značkou Epic vydali album Jefferson Airplane . Postupne vydali svoje staršie skladby a na rad sa dostal aj záznam živého koncertu z festivalu v Monetery (1967) a Woodstocku (1969). Na výraznejšie nové hity sa však nezmohli, a tak nasledujúcich desať albumov je iba zbierkou ich najväčších hitov. Ostatným nový dielom je zrejme iba album Windows of Heaven z roku 1998. 16. apríla v roku 1999 zomiera vo veku 52 rokov jeden z členov pôvodného zoskupenia Skip Spence v sanfranciskej nemocnici po jedenásťdňovej hospitalizácii na rakovinu pľúc. Množstvo hudobníkov striedajúcich sa v skupine zanechalo svoju pečať na jej tvorbe. Väčšina fanúšikov skupiny však za ozajstný Jefferson Airplane považuje skupinu do roku 1970. Jej štýl sa v nasledujúcich rokoch výrazne zmenil.


Rocková skupina

Context: Pozri aj  rock hudobná skupina


My American Heart

Context: Diskografia skupiny My American Heart  My American Heart (EP) - 2004 The Meaning in Makeup - 2005 Hiding Inside the Horrible Weather - 2007


Cello rock

Context: Cello rockové skupiny  Rasputina (zal. 1992) Apocalyptica (zal. 1993) Coppelius (zal. 1997) Primitivity (zal. 2000) Judgement Day (zal. 2002) Break of Reality (zal. 2003) The 440 Alliance (zal. 2004) The Loneliest Monk (zal. 2008) Melo-M 2Cellos (zal. 2011)


Yoko Ono

Context: Diskografia ;Sólové albumy Yoko Ono/Plastic Ono Band (1970) Fly (1971) Approximately Infinite Universe (1973) Feeling the Space (1973) Season of Glass (1981) It s Alright (I See Rainbows) (1982) Starpeace (1985) Rising (1995) A Story (1997) Blueprint for a Sunrise (2001) Between My Head and the Sky (2009) Yokokimthurston (2012) Take Me to the Land of Hell (2013) Warzone (2018) ; s Johnom Lennonom Unfinished Music No. 1: Two Virgins (1968) Unfinished Music No. 2: Life with the Lions (1969) Wedding Album (1969) Live Peace in Toronto 1969 (1969) Some Time in New York City (1972) Double Fantasy (1980) Heart Play: Unfinished Dialogue (1983) Milk and Honey (1984)


DragonForce

Context: Diskografia  Oficiálne albumy Valley of the Damned (2003) Sonic Firestorm (2004) Inhuman Rampage (2006) Ultra Beatdown (2008) The Power Within (2012) Maximum Overload (2014)


The Greedies

Context: Introduction  The Greedies (v roku 1978 The Greedy Bastards ) bola krátkodobá ad hoc superskupina, ktorú vytvoril frontman skupiny Thin Lizzy Phil Lynott v roku 1978 počas tichého obdobia svojej hlavnej skupiny. Vzišla z Lynottovho záujmu o punk rock a jeho priateľstva s členmi skupiny Sex Pistols, The Damned a The Boomtown Rats. Občasnými členmi boli Bob Geldof a Pete Briquette. Nasledujúca zostava sa sústredila okolo Lynotta, členov Thin Lizzy Scotta Gorhama a Garyho Moora, Chrisa Speddinga, Steva Jonesa a Paula Cooka zo skupiny Sex Pistols. Vďaka tejto agregácii sa Thin Lizzy, Sex Pistols a dokonca aj Stevie Wonder objavili na štyroch vystúpeniach v Londýne a troch v Írsku. Neskôr, po vydaní singla „A Merry Jingle“, sa členovia skupiny potichu rozišli, pretože Phil Lynott pokračoval so skupinou Thin Lizzy a Cook a Jones vytvorili skupinu The Professionals.


Sheila on 7

Context: Introduction  Sheila on 7 – indonézska pop/rocková skupina. Bola založená v roku 1996 v Yogyakarte. Ich debutový album Sheila on 7 sa umiestnil na 33. pozicii v zozname 150 najlepších indonézskych albumov všetkých čias, uverejneným v indonézskom vydaní časopisu „Rolling Stone“. Okrem toho miestne vydanie časopisu zaradilo dve piesne skupiny do zoznamu 150 najlepších indonézskych piesní všetkých čias („Dan“ na – 29, „Melompat Lebih Tinggi“ 147).


John Lennon/Plastic Ono Band

Context: Introduction  John Lennon/Plastic Ono Band je debutovým sólovým albumom anglického rockového hudobníka Johna Lennona. Bol vydaný po troch experimentálnych albumoch a koncertným albumom Live Peace In Toronto 1969 , ktoré boli oficiálne ouznačené ako albumy The Plastic Ono Band. Album John Lennon/Plastic Ono Band bol nahrávaný simuntálne s avantgardným debutovým albumom Yoko Ono s názvom Yoko Ono/Plastic Ono Band v štúdiách Ascot Sound Studios a Abbey Road Studios. Nahrávania obidvoch albumov sa zúčastnili identickí hudobníci, obaly obidvoch projektov sú si tiež veľmi podobné. Album John Lennon/Plastic Ono Band je považovaný za jedno z najlepších a prelomových Lenonovych diel. Časopis Rolling Stone ho v roku 2003 dal na 22. miesto zoznamu 500 najlepších albumov všetkých čias.


Let It Be (album The Beatles)

Context: Autorstvo Poznámka: Autormi všetkých skladieb sú John Lennon/ Paul McCartney okrem uvedených výnimiek.


The Beatles

Context: Hudobný štýl a jeho vývoj V publikácii Icons of Rock: An Encyclopedia of the Legends Who Changed Music Forever , Scott Schinder a Andy Schwartz k hudobnej evolúcii skupiny The Beatles píšu, že „vo svojej prvej inkarnácii The Beatles spôsobili revolúciu v populárnej hudbe tým, že s veselou prezentáciou rokenrolu zdvihli prílivovú vlnu britských hudobníkov. Ich počiatočný dosah bol dostatočný na to, aby sa stali v svojej dobe tou najvplyvnejšou kultúrnou silou, no toto ich nezastavilo. Napriek tomu, že už v začiatkoch mali originálny štýl, ktorý bol syntézou amerického rokenrolu a R&B, v druhej polovici 60. rokov sa stali poprednými hudobníkmi, ktorí každým novým albumom rozširovali hudobné smerovanie. Kapela sofistikovanými experimentami spájala rôzne žánre, vrátane folk-rocku, country, psychedélie a barokového popu. Týmto experimentom neobetovali svoju príťažlivosť verejnosti.“ V knihe The Beatles as Musicians , Walter Everett porovnáva kontrastné prístupy McCartneyho a Lennona: „McCartney rozvíjal svoju tvorbu skôr ako prostriedok na zábavu a bol zameraný na zvukový kontrapunkt a iné remeselné postupy, ktoré boli v univerzálne akceptovanom obohatenom jazyku. Naopak, Lennonova vyzretá tvoba hudba je skôr ocenená ako odvážny produkt prevažne nevedomého, hľadaného, ale nedisciplinovaného umeleckého cítenia.“ Ian MacDonald opisuje McCartneyiho „prirodzeného tvorcu melódí – tvorca tónov schopných existovať mimo ich harmónie“. Jeho melodické línie sú charakterizované ako primárne vertikálne, zaberajúce šírku, konsonantné intervaly, ktoré vyjadrujú jeho „extrovertnú energiu a optimizmus“. Naopak, Lennonova „usedená, ironická osobnosť“ sa odzrkadľuje v „horizontálnom“ prístupe, ktorý obsahuje minimálne, nesúrodé intervaly a opakujúce sa melódie, ktoré sa spoliehajú na ich harmonický sprievod: „V podstate realista, inštinktívne držal svoje melódie blízko k rytmom a kadencii reči. Prifarboval svoje texty bluesovými tónmi a harmóniou. Dával im prednosť pred vytváraním melódií, ktoré by urobili vlastné nápadné formy.“ MacDonald chváli to, ako Harrison narábal so sólovou gitarou. Plnil úlohu hrať „charakteristické línie a farebné textúry“ a podporoval ňou Lennonove a McCartneyove party. Starra MacDonald označuje za „otca moderného pop/rockového hrania na bicie nástroje.“ Hudobné vplyvy Prvými vzormi skupiny The Beatles boli Elvis Presley, Carl Perkins, Little Richard a Chuck Berry. Počas spoločného pôsobenia kapely medzi aprílom až májom 1962 v hamburskom Star-Clube im Little Richard dával rady o svojej technike prezentácie piesní. O Presleyovi Lennon povedal, že „Nič ho naozaj neovplyvnilo, kým nepočul Elvisa. Keby nebol Elvis, neexistoval by ani Beatles.“ The Beatles ovplyvnil aj Buddy Holly, Eddie Cochran, Roy Orbison či The Everly Brothers. Na výrazné vokálne harmónie skupiny mali vplyv umelci amerického vydavateľstva Motown. Výrazný vplyv sa pripisuje aj Little Richardovi (skupina nahrala jeho hit „Long Tall Sally“). Svoje vzory skupina nachádzala aj dlho po svojom počiatočnom úspechu. Hľadali aj nové spôsoby interpetácie hudby, či tvorby textov počúvaním ich súčasníkov ako bol napríklad Bob Dylan, The Who, Frank Zappa, The Lovin Spoonful, The Byrds, či The Beach Boys, ktorých album Pet Sounds očaril a inšpiroval Paula McCartneyiho. ich kreatívny líder, George Martin, pri jednom z rozhovorov poznamenal, že „málokto zapôsobil na The Beatles ako Brian Wilson.“ Na neskorší vývoj tvorby skupiny mal aj indický hudobník Ravi Shankar, u ktorého šesť týždňov koncom roku 1966 študoval hru na sitar George Harrison. Hudobné žánre Súbor:Guitarras de McCartney y Harrison.jpg|thumb|Modely gitár Höfner "violin" bass a Gretsch Country Gentleman, na ktorých hrávali McCartney a Harrison a zosilňovač Vox AC30, používaný v začiatkoch hudobnej kariéry skupiny the Beatles. Pôvodne skifflová skupina The Beatles v rýchlom čase prevzala vplyvy rokenrolu 50. rokov 20. storočia a pomohla presadiť popularitu priekopníkov merseybeatu. Ich repertoár sa rozrástol do širokého spektra žánrov popmusic. Narážajúc na ich rozsah hudobných žánrov Lennon k albumu Beatles for Sale poznamenal, že ho môžu považovať za jedno z nových country westernových LP, kým Gould o Rubber Soul hovorí, že „je nástrojom, ktorý folkových nadšencov vťahuje do tábora popu.“ Napriek tomu, že skladba „Yesterday“ nebola prvou, v ktorej popoví hudobníci použili sláčiky, bola prvou nahrávkou The Beatles, ktorá mala prvky klasickej hudby. Gould podotýka, že „tradičný zvuk sláčikov im dopomohol k uznaniu ich skladateľských kvalít u poslucháčov, ktorí už boli alergický na drsný zvuk bicích nástrojov a elektrických gitár.“ V sláčikových aranžmánoch v rôznych variantoch efektov pokračovali aj ďalej, napríklad v štýle viktoriánskej balady v piesni „She s Leaving Home“ (album Sgt. Pepper s Lonely Hearts Club Band ). Guild k tomu píše, že „jej slová a hudba sú plné klišé hudobnej melodrámy“. Martin Strong píše, že približne od vydania nahrávky „Rain“ z roku 1966, štýl skupiny The Beatles expandoval aj smerom k psychadelickej hudbe. Medzi ďalšie psychedelické nahrávky patria piesne ako „Tomorrow Never Knows“ (nahratá ešte pred skladbou „Rain“), „Strawberry Fields Forever“, „Lucy in the Sky with Diamonds“ a „I Am the Walrus“. Vplyv klasickej indickej hudby sú evidentné v Harrisonových skladbách „The Inner Light“, „Love You To“ a „Within You Without You“. Guild o posledných dvoch píše, že „v miniatúre replikujú formy rágy.“ Najvýraznejšou črtou kreatívneho vývoja The Beatles bola inovácia. Hudobný historik a klavirista, Michael Campbell, hovorí, že „pieseň A Day in the Life je príkladom toho, čo The Beatles dokázali dať do jedinej nahrávky. Zdôrazňuje kľúčové prvky ich hudby: predstavy o zvuku, pretrvávanie melodickej línie a úzku koordináciu medzi slovami a hudbou. Predstavuje novú kategóriu piesne – sofistikovanejšiu ako pop... a jedinečne inovatívnu. Ťažko sa hľadá nejaká podobná pieseň, klasická, či ľudová, ktorá tak imaginatívne spája toľko rozličných prvkov.“ Profesor filozofie, Bruce Ellis Benson k tomu dodáva, že „Beatles nám ponúkajú úžasný príklad toho, ako môžu byť prepojené také rozličné vplyvy ako keltská hudba, R&B, či country and western.“ Spisovateľ Dominic Pedler opisuje prienik The Beatles hudobnými štýlmi slovami, že „bez postupného prechodu od jedného žánru k druhému (ako sa to niekedy bežne stáva), skupina paralelne zvládala hlavný prúd chytľavých hitov spolu so zdokonaľovaním rocku a jeho spájaním so širokou škálou iných vplyvov od country po teatrálnosť vaudeville. Jednou z týchto tém sa im stala folková hudba, ktorá bola základom pre ich neskoršiu tvorbu, pre ktorú nachádzali inšpiráciu v indickej klasickej hudbe a filozofii.“ S postupným narastaním vzájomného napätia sa stával lepšie rozlíšiteľným aj ich individuálny vkus. Minimalistický obal Bieleho albumu kontrastoval s komplexicitou a rozvetvenosťou hudby, ktorú tento projekt obsahoval. Nájde na ňom kompozíciu Johna Lennona „Revolution 9“, ktorá je v štýle musique concrète (nesporne ovplyvnený Yoko Ono), country pesničku Ringa Starra, „Don t Pass Me By“, slávnu Harrisonovu rockovú baladu, „While My Guitar Gently Weeps“, či McCartneyom vyskladanú proto-metalovú nahrávku „Helter Skelter“. Prínos Georga Martina Úzke producentské prepojenie, ktoré mal George Martin, s kapelou mu vo všeobecnosti prinieslo titul „piaty Beatle“. George bol ovplyvnený klasickým hudobným vzdelaním a, podľa Goulda, pre nádejných skladateľov bol neformálnym učiteľom hudby. Skeptickém McCartneyovi v svojej dobe navrhol, aby sa v nahrávke piesne „Yesterday“ použili klasické sláčikové kvarteto. Podľa vyjadrenia MacDonalda tým „skupine predviedol doteraz netušený svet farieb klasickej inštrumentálnej hudby“. Tvorivý prístup kapely bol tiež v tom, že ich podporil v ich návrhoch, akým bolo napríklad aj v prípade, keď chceli mať v nahrávke niečo v štýle baroka. Okrem organizačne-technického zabezpečovania orchestrálnych podkladov v nahrávkach, Martin nahrával aj ako hudobník na nástrojoch ako napríklad klavír, organ, či niektoré plechové dychové nástroje. V spolupráci s Lennonom a McCartneyom bolo potrebné aby sa Martin prispôsoboval ich rozdielnym tvorivým prístupom. MacDonald túto situáciu komentuje slovami o tom, „že pokiaľ k McCartneyovi pristupoval prirodzene s bežnou artikuláciou, bolo pre neho narábanie s Lennonovými intuitívnymi prístupmi náročnejšie na originálne aranžmány. Môžeme to vidieť napríklad na tom ako nápadito sa vysporiadal s námetom skladby Being for the Benefit of Mr. Kite!.“ Sám Martin o týchto dvoch skladateľských osobnostiach a o svojom stabilizujúcom vplyve na nich píše: „V porovnaní s Paulovými piesňami, z ktorých bolo zjavné, že všetko drží v nejakom kontakte s realitou, John mal psychadelickú, skoro mystickú kvalitu... pritom Johnova predstavivosť je to najlepšie, čo vzišlo z jeho prác. Tie témy, nápady, ako „mandarínky“, „marmeláda“, „celofánové kvety“... vnímal som ho, ako keby bol sluchový Salvador Dalí. Bol ako narkotikami poháňaný tvorca. Na druhej strane, je hlúpe predstierať, že drogy v tých dobách neboli výraznou súčasťou existencie The Beatles. Oni vedeli, že ja s mojou výchovou ich neschvaľujem. No nebol som len ja, a nedokážem určiť ich význam. A niet o tom pochýb, že keby som bol aj ja na drogách Sgt. Pepper by nebol tým albumom, ktorým je. Pravdepodobne to bola tá kombinácia s drogami a bez nich, ktorá zafungovala. Kto vie?“ Harrison tiež vníma úlohu Martina v kapela ako stabilizujúci faktor. Hovoril, že „oni práve v tom čase v priebehu rokov spolu dospievali. On bol hotový muž a my sme boli mladí blázni. Bol pri nás, aby nejako zinterpretoval našu šialenosť. V tej dobe sme sa snažili byť avantgardnými a on bol niekým, kto naše predstavy interpretoval nahrávacím technikom.“ Vývoj štúdiového štýlu Štúdiá Abbey Road , kde skupina nahrala rovnomenný album. Producent George Martin zohral kľúčovú úlohu pri formovaní úspechu The Beatles. S prispením svojich skúseností rozpoznal a podporil potenciál skupiny, pričom iní, menej skúsení producenti by sa pravdepodobne snažili presadzovať vlastné názory a potlačovať kreativitu hudobníkov. Spolu s jeho nahrávacími technikmi zo strany členov kapely The Beatles často čelili rôznym výzvam, ako inovatívne využiť technológie pri rozširovaní možností nahrávania hudby. Experimentovali pri aranžovaní hudobných nápadov. Hľadali napríklad spôsoby, ako kreatívne použiť náhodné gitarové spätné väzby, rezonancie v sklenených nádobách, či rôzne efekty s magnetofónovými páskami. Experimenty pri každej novej nahrávke kombinovali s Martinovými aranžérskymi nápadmi. Spolupracovali s nimi štúdioví experti firmy EMI, akými v tom čase boli mená ako Norman Smith, Ken Townsend, či Geoff Emerick. Každý z nich prispel k nahrávkam na Rubber Soul , no najmä na albume Revolver . Štúdiové postupy zvukového inžiniera Geoffa Emericka vyústili po albume Revolver (1966) k Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band (1967). Popri inovatívnych štúdiových technikách ako napríklad využitie audioprocesorov, nekonvenčné usporiadanie mikrofónov, použitie páskových slučiek, násobenie vokálov a rýchlostná deviácia zvukov, The Beatles rozvinuli zvuk svojich nahrávok nástrojmi, ktoré boli v tom čase v rockovej hudbe neobvyklé. Boli medzi nimi sláčikové a dychové nástroje, ale aj indické ľudové nástroje ako napríklad sitar v skladbe „Norwegian Wood“ a indickú harfu, swarmandal, v nahrávke singlu „Strawberry Fields Forever“. Použili aj nové elektronické hudobné nástroje, napríklad Mellotrón, ktorým sa snažil McCartney v úvode piesni „Strawberry Fields Forever“ nahradiť flautu, a clavioline, predchodcu analógového syntetizátoru, ktorý vygeneroval neobvyklý zvuk podobný hoboju v piesni „Baby, You re a Rich Man“.


Let It Be (album The Beatles)

Context: Nahrávanie albumu ;The Beatles John Lennon – spev a vokály, rytmická gitara, sólová gitara on „Get Back“, lap steel guitar v skladbe „For You Blue“, akustická gitara v skladbe „Two of Us“, "Across the Universe“ a „Maggie Mae“, šesťstrunová basová gitara v skladbe „Dig It“ a „The Long and Winding Road“, pískanie v skladbe „Two of Us“ Paul McCartney – spev a vokály, basová gitara, akustická gitara v skladbe „Two of Us“ a „Maggie Mae“, klavír v skladbe „Dig It“, "Across the Universe“, "Let It Be“, "The Long and Winding Road“ a „For You Blue“, Hammond organ v skladbe „I Me Mine“, elektrický klavír v skladbe „I Me Mine“ a „Let It Be“, maracas v skladbe „Let It Be" George Harrison – sólová a rytmická gitara, akustická gitara v skladbe „For You Blue" a „I Me Mine“, tamburína v skladbe „Across the Universe“, sólový spev v skladbe „I Me Mine“ a „For You Blue“, vokály Ringo Starr – bicie nástroje, perkusie v skladbe „Across the Universe" ;Ďalší hudobníci Richard Anthony Hewson – sláčiky and dychové nástroje aranžmány v skladbe „I Me Mine“ a „The Long and Winding Road“ John Barham – choral aranžmány v skladbe „Across the Universe“, "I Me Mine" a „The Long and Winding Road" George Martin – Hammond organ v skladbe „Across the Universe“, shaker v skladbe „Dig It“, aranžmány sláčikov a dychových nástrojov v skladbe „Let It Be“, produkcia Linda McCartney – vokály v skladbe „Let It Be" Billy Preston – elektrický klavír v skladbe „Dig a Pony“, „I ve Got a Feeling“, „One After 909“, „The Long and Winding Road“ a „Get Back“, Hammond organ v skladbe „Dig It" a „Let It Be“ Brian Rogers – aranžmány sláčikov a dychových nástrojov v skladbe „Across the Universe" ;Výroba Dátum: 8. máj, 1970 - Apple Records Glyn Johns – technik nahrávania, mixovanie Alan Parsons – technik nahrávania George Martin – producent, mixovanie Phil Spector – producent, mixovanie John Kosh - dizajn obalu Kategória:Albumy The Beatles Kategória:Hudobné albumy z 1970


Abbey Road (album)

Context: Výroba albumu  John Lennon – sólová a rytmická gitara, 6 a 12 strunová akustická gitara, spev, vokály, elektrický a akustický klavír, Hammond organ, syntetizátor Moog, tlieskanie, perkusie a zvukové efekty Paul McCartney – sólová, rytmická a basová gitara, , spev, vokály, elektrický a akustický klavír, organ Hammond, syntetizátor Moog, tlieskanie, perkusie a zvukové efekty George Harrison – sólová, rytmická a basová gitara, klasické akustické gitary, spev, vokály, organ Hammond, syntetizátor Moog, tlieskanie, perkusie a zvukové efekty Ringo Starr – bicie, perkusie, timpany, anvil, organ Hammond, syntetizátor Moog, tlieskanie, perkusie a zvukové efekty George Martin – klavír, harmónium a perkusie George Martin a skupina The Beatles - producenti Geoff Emerick a Phil McDonald - nahrávanie Geoff Emerick, Phil McDonald, George Martin a The Beatles - mixáž


Lennon-McCartney

Context: Introduction Všetky piesne The Beatles napísané Johnom Lennonom a/alebo Paulom McCartneym sú na základe ústnej dohody medzi Lennonom a McCartneym z počiatkov skupiny podpísané ako Lennon-McCartney . Následkom tejto dohody sú honoráre z piesní rozdelené na polovicu medzi Lennonových dedičov a dedičov Paula McCartneyho. Do dnešných čias je duo Lennon-McCartney jedným z najznámejších príkladov skladateľského partnerstva. Na prvom albume The Beatles, Please Please Me je autorská dvojica označená ako „McCartney-Lennon“, na všetkých ďalších albumoch je Lennonovo meno uvedené prvé. Počas neskoršieho obdobia The Beatles Lennon a McCartney tvorili samostatne, napriek tomu však jeden druhému prispievali nápadmi pri aranžovaní a nahrávaní piesní. „A Day In The Life“ je pravdepodobne najlepším príkladom piesne The Beatles, ktorá obsahuje výrazný príspevok od oboch autorov, pričom v tomto prípade bola nezávislá McCartneyho pieseň použitá ako premostenie Lennonovej kompozície. Koncom 20. a začiatkom 21. storočia sa McCartney pokúšal zmeniť poradie mien na „Paul McCartney a John Lennon“ v prípade piesní, ktoré napísal, napr. „Yesterday“, no Lennonovi dedičia nesúhlasili. Vo februári 2005 McCartney vyhlásil, že s tým už „nemá problém“. Lennon-McCartney


The Beatles

Context: Introduction  The Beatles boli anglická rocková skupina, ktorá vznikla v roku 1960 v Liverpoole. Skupina účinkovala v rokoch 19601970. S členmi, ktorými boli John Lennon (gitara a spev), Paul McCartney (basgitara a spev), George Harrison (sólová gitara a spev) a Ringo Starr (bicie a spev), sa stali najvplyvnejšími a najdôležitejšími hudobnými umelcami rockovej doby. Ich hudobné začiatky boli ovplyvnené skiffle, bigbítom a rokenrolom 50. rokov 20. storočia. V čase svojej existencie experimentovali s rôznymi hudobnými štýlmi: od popu, balád a indickej hudby po psychedéliu a hard rock. Často pritom využívali vplyvy z klasickej hudby, a inovatívne nekonvenčné nahrávacie techniky. V roku 1963 ich nesmierna popularita spôsobila fenomén, ktorý dostal názov „Beatlemania“. Hlavný podiel na ich tvorbe malo skladateľské duo Lennon-McCartney. Postupne sa ich hudobná tvorba vyvíjala do komplikovanejších štruktúr. Ich skladby patrili k tým, ktoré sa podieľali na vývoji umeleckých foriem v populárnej hudbe ako aj v kontrakultúre 60. rokov. Od svojho založenia v roku 1960 si skupina The Beatles začala po prvé tri roky budovať svoju hudobnú kariéru v liverpoolskych a v hamburských kluboch. Na basovú gitaru v tom čase s nimi hrával Stuart Sutcliffe. Lennon, McCartney a Harrison spočiatku dlhšiu dobu hľadali hráča na bicie nástroje. Prvým bubeníkom kapely bol Pete Best (počas pôsobenia v Hamburgu v roku 1960), neskôr, v roku 1962, ho nahradil Ringo Starr. O ich profesionálny rast sa postaral manažér Brian Epstein, ich hudobným producentom pri nahrávaní bol „Piaty Beatle“, George Martin. Prvým ozajstným oficiálnym hitom od The Beatles bola v roku 1962 nahrávka piesne „Love Me Do“. Po vypuknutí Beatlemánie v roku 1963 dostala skupina meno „the Fab Four“ (niečo ako „úžasná štvorka“) a začiatkom nasledujúceho roku 1964 sa stali medzinárodnými hviezdami, ktoré boli lídrami ďalšieho fenoménu vtedajšej populárnej kultúry, známeho ako Britská invázia. Od roku 1965 The Beatles produkovali stále inovatívnejšie hudobné nahrávky. Postupne vydali albumy ako Rubber Soul (1965), Revolver (1966), Sgt. Pepper s Lonely Hearts Club Band (1967), The Beatles (známy aj ako White Album , 1968) a Abbey Road (1969). Po rozpade skupiny v roku 1970 mal každý z členov skupiny úspešnú sólovú hudobnú kariéru. John Lennon zomrel po atentáte v roku 1980, George Harrison skonal na rakovinu pľúc v roku 2001. McCartney a Starr, ktorí žijú dodnes, sú stále hudobne aktívni. The Beatles s celosvetovo predaným počtom viac ako 800 miliónov nosičov je najpredávanejšou hudobnou skupinou histórie. Z každého z ich albumov Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band , The Beatles a Abbey Road sa predalo po viac ako 30 miliónov kusov. V rebríčku 500 najlepších albumov všetkých čias, ktorý v roku 2009 vydal časopis Rolling Stone má skupina jedenásť albumov, z toho štyri sú v prvej desiatke vrátane absolútneho prvenstva, albumu Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band . V britských rebríčkoch má táto kapela viacero vrcholových albumov a v Spojenom kráľovstve predajom singlov skupina prekonala všetkých ostatných umelcov. Kapela The Beatles je, s certifikovaným počtom 178 miliónov nosičov, aj najpredávanejším hudobným umelcom v Spojených štátoch. The Beatles sú aj na vrchole zoznamu najúspešnejších umelcov všetkých čias, ktorý v roku 2008 sa uverejnil časopis Billboard . Dvadsiatimi singlami na vrchole sú rekordmanmi rebríčka Hot 100. The Beatles majú sedem cien Grammy, Oscara za filmovú hudbu a pätnásťkrát získali cenu Ivor Novello Awards. V roku 1988 bola skupina uvedená do rokenrolovej sieni slávy. Medzi rokmi 1994 až 2015 boli do tejto sieni postupne uvedení aj členovia skupiny ako jednotlivci. Týždenník Time dal túto skupinu do svojho zoznamu Stovky najdôležitejších ľudí storočia. Z ich hitu, skladby „Yesterday“, vzniklo viac ako 3 000 coververzií. Táto pieseň bola niekoľkokrát označená za najúspešnejšiu a najlepšiu skladbu 20. storočia.


The Beatles

Context: The Beatles vo filme The Beatles účinkovali v piatich filmoch. Jeden film, Yellow Submarine (1968), bol animovaný. Väčšina filmov mala viac-menej pozitívnu odozvu. Vyslovene negatívne bol prijatý televízny film (z väčšej časti bez normálneho scenára) Magical Mystery Tour . Každý z filmov mal názov, ktorý sa zhodoval a obsahoval skladbu s názvom niektorého zo štúdiových albumov, respektíve s jeho soundtrackom. Prvý film The Beatles A Hard Day’s Night z roku 1964 bol čiernobielou komédiou natočenou režisérom Dickom Lesterom v dokumentárnom štýle. Film zobrazuje beatlemániu a členov skupiny ako obete vlastnej slávy. Tretí album The Beatles, rovnako pomenovaný A Hard Day’s Night , je soundtrackom tohto filmu. Bol to zároveň prvý album The Beatles, ktorého všetky piesne boli napísané autorskou dvojicou Lennon/McCartney. Po úspechu prvého filmu natočili The Beatles s Dickom Lesterom film Help! (1965), už farebnú komédiu o prenasledovaní Ringa členmi ázijského kultu v snahe získať jeho prsteň. Rovnako k tomuto filmu vydala skupina album s rovnomenným názvom. Tretí je televízny film s názvom Magical Mystery Tour (1967). Pochádza z McCartneyovho nápadu, ktorý dostal na jar v roku 1967 po návrate z USA. Dočítal sa tam v novinovom článku o legende psychedélie Kenovi Keseyovi a jeho Merry Pranksters, ktorí pod vplyvom LSD putovali autobusom po Štátoch. Aj film je o autobusovom výlete členov skupiny na anglický vidiek, pričom posádka autobusu stretáva rôzne obskúrne postavy. Tento film má v sebe známky dôsledkov užívania drogy LSD a členovia skupiny, najmä McCartney, vyzerajú na obrazovke pod jej vplyvom. Film bol pôvodne odmietnutý rovnako kritikou i divákmi, dnes je však považovaný za klasiku avantgardy. Yellow Submarine (1968) je animovaný film s pestrými farbami o The Beatles zachraňujúcich krajinu Pepperland pred „modrákmi“ nenávidiacimi hudbu. Samotní členovia skupiny vo filme nehrajú, objavia sa až v záverečnej scéne. The Beatles opäť vydali rovnomenný soundtrack, pričom nahrali len prvú stranu albumu, druhá pozostávala z orchestrálnych skladieb ich producenta Georgea Martina. Dokumentárny film Let It Be (natočený v roku 1969, v kinách v roku 1970) zachytáva skupinu v smrteľnom kŕči. Kamera sleduje The Beatles v štúdiu pri nahrávaní, skúšaní, pri rozhovoroch a hádkach. Z filmu je zreteľné, ako blízko k rozpadu už vtedy skupina mala. Film však zachytáva i príjemné momenty, ako napr. posledný „koncert“ skupiny na streche nahrávacieho štúdia. Film sa dostal do kín až po ohlásení rozpadu skupiny a pre fanúšikov bol istým sklamaním.