Silverchair

Context: História  Vznik a rané nahrávky (1992-1996) Celé to začal mladý spevák a gitarista Daniel Johns a jeho spolužiak, bubeník Ben Gillies, keď začínali spolu hrať na základnej škole. Keď prešli na strednú školu v Newcastle, členom „skupiny“ sa stal ďalší spolužiak – Chris Joannou na base. Založili skupinu s názvom Innocent Criminals s druhým gitaristom Tobinom Finnaneom, ktorý však čoskoro skupinu opustil. Odohrali niekoľko koncertov v regióne Hunter Valley v prvých rokoch vzniku, po tom, ako sa úspešne zúčastnili súťaže YouthRock (1994) , čo bola súťaž pre školské kapely. Padli aj prvé nahrávky. Ešte pod menom Innocent Criminals nahrali demá ako Acid Rain , Cicada , Pure Massacre a Tomorrow pod záštitou spoločnosti Platinum Sound Studios. Veľký objav kapely prišiel, keď v apríli vyhrali národnú súťaž Pick Me , s ich originálnym demo songom Tomorrow , vedenú TV SBS Nomad a alternatívnym rádiom Triple J. Cenu tvorilo nahranie skladby pod krídlami Triple J a natočenie videoklipu televíziou ABC v premiére 16. júna. Tu však prišla možnosť na zmenu názvu skupiny ešte pred vydaním Tomorrow ako singla. V rozhovore pre reláciu AT&T Blue Room (2007) diskutovali aj o tom, aký je vlastne pôvod ich nového názvu – Silverchair . Meno vzniklo prevzatím názvu jednej z kníh C.S.Lewisa, „The Silver Chair“. Priznali, že s tým, čo prišli, bol celkom schopný príbeh, ale pochopili, že je skrátka jednoduchšie povedať, ako to vzniklo z knihy. Na základe rivality medzi nahrávacími spoločnosťami, kapela Silverchair podpísala kontrakt so Sony Music na troj-album v spolupráci s Murmur Records ; Sony A&R manažér John Watson, ktorý bol spoluzodpovedný za podpisovanie skupiny, neskôr vydavateľa opustil a stal sa manažérom Silverchair. Nahrávka z Triple J bola uvedená v auguste 1994 a hneď sa udržala šesť týždňov ako N° 1 v rebríčku ARIA Singles .V 1995-tom nahrali novú verziu Tomorrow (plus nový klip). Singel bol určený pre americký trh a stala sa tak najhranejšou piesňou v rádiu US modern rock . Ich debutový album, Frogstomp , sa nahral len deväť dní po uvedení Tomorrow . V čase nahrávania dosky mali všetci členovia len pätnásť rokov a ešte chodili na strednú. Piesne na albume mali lyrický kontext, neboli založené na realite, brali inšpiráciu z televízie, miestnych tragédií a zobrazovali bolesti priateľov. Album bol kritikmi prijatý, magazíny Allmusic a Rolling Stone ho ohodnotili 4 a 4,5 hviezdičkami vyzdvihujúc intenzitu albumu, špeciálne singla Tomorrow . Frogstomp sa ako hit číslo jeden v Austrálii a na Novom Zélande dostal v rámci rebríčka Billboard 200 do TOP 10. Kapela Silverchair sa stala po dlhom čase (od čias skupiny INXS ) ďalšou austrálskou skupinou v rebríčku. Z albumu sa celosvetovo predalo viac ako dva a pol milióna kópií. Ako rástla popularita albumu Frogstomp a singla Tomorrow , kapela koncertovala na tour s Red Hot Chilli Peppers a hrala dokonca na streche Radio City Music Hall nezabúdajúc na školu. V januári 1996 bol prípad vraždy, v ktorom právny zástupca Briana Bassetta, 16, a Nicholausa McDonalda, 18, vymáhal, že počúvanie piesne Israel’s son z albumu Frogstomp spôsobilo úmrtie Bassetových rodičov. Skupina vydala stanovisko, že nikto z nich nemal nikdy v úmysle propagovať násilie a prípad bol takto zamietnutý. Kritiky a komerčný úspech (1997-2001) Žnúc úspech z prvého albumu v Austrálii a Spojených štátoch, skupina začala s nahrávaním ich druhého štúdiového albumu – Freak Show , vydaný v roku 1997. Tri piesne z Freak Show sa hneď dostali do austrálskeho TOP 10 a to konkrétne skladby Freak , Abuse Me a Cemetery . Štvrtý singel – The Door dosiahol 25-tu priečku. Texty sa zameriavali prevažne na hnev a oddelenie sa od očakávaní, ktoré so sebou priniesol album Frogstomp . Ich druhý album bol ocenený zlatom v Spojených štátoch a medzinárodne sa predalo približne jeden a pol milióna platní. Po maturite členovia skupiny získali viac času na tvorbu nového albumu Neon Ballroom vydaného v roku 1999. Silverchair si chceli pôvodne urobiť ročnú pauzu, no nakoniec sa rozhodli venovať komponovaniu hudby. Tretí album dal svetu štyri nové single ako Anthem for the Year 2000 , Ana´s Song (Open Fire) , Miss You Love a Paint Pastel Princess . Tri z nich sa dostali do TOP 50 rebríčka ARIA. Albumy Freak Show a Neon Ballroom dosiahli vysoké miesta (konkrétne 2. a 3.) v rebríčku albumov ARIA. Tieto boli úspešné aj mimo Austrálie, Freak Show dosiahol druhú priečku v Kanade a Neon Ballroom dosiahol piatu pozíciu. Piesne Freak , Abuse Me a Cemetery sa dostali do TOP 10 v Austrálii a Abuse Me dosiahla štvrté miesto v rebríčkoch Hot Modern Rock Tracks a v Hot Mainstream Rock Tracks. Singel Anthem for the Year 2000 bol z albumu Neon Ballroom najvyššie – na tretej priečke, zatiaľ čo Ana´s Song (Open Fire) dosiahla číslo 12 v Hot Modern Rock Tracks. V roku 1999 sa Johns priznal, že sa mu na základe jeho depresívneho stavu vyvinula porucha príjmu potravy. Takisto poznamenal, že v texte k piesni Ana´s Song (Open Fire) sa zaoberal svojou chorobou, kde mohol „jesť, čo chcel ... prebudiť sa“ („eat what he needed ... to stay awake"). Neskôr absolvovali koncertnú šnúru zameranú na propagáciu albumu Neon Ballroom s cieľom predať celosvetovo viac kópií než mal album Freak Show . Neva Chonin z Rolling Stone považuje za jeho úspech hlavne prepracovanejší a zrelší zvuk. V rámci Európy a južnej Ameriky sa tento album stal jedným z najúspešnejších a to aj vďaka tomu, že Silverchair koncertovali a vystupovali na festivaloch, napríklad na festivale v Readingu alebo Edgefeste. Jediným živým vystúpením skupiny v roku 2000 bolo vystúpenie na festivale Falls na Nový rok. 21. januára 2001 kapela hrala pred 250 tisícovým publikom počas Rock In Rio a neskôr to opisovali ako najvyšší bod ich kariéry. Nasledujúca šnúra koncertov prišla aj s informáciou, že si berú 12-mesačnú pauzu. S vydaním Neon Ballroom , čo bol ich tretí album, sa skončila aj ich zmluva na albumy so spoločnosťou Sony Music. Skupina bola ešte počas pauzy sledovaná nahrávacími spoločnosťami. Končiac pauzu ohlásili, že budú nahrávať pod taktovkou Atlantic Records na americkom trhu. Neskôr si vytvorili vlastnú značku, Eleven: A Music Company , pre austrálsky a ázijský trh. Po tomto vyjadrení spoločnosť Sony vydala album The Best of Volume 1 bez súhlasu kapely. Diorama (2001-2002) V júni roku 2001 sa skupina zavrela do nahrávacieho štúdia v Sydney pod vedením Davida Bottrilla (Tool, Peter Gabriel, Kign Crimson) a začali pracovať na ich štvrtej štúdiovej nahrávke Diorama . Toho času, Daniel Johns už oficiálne zastával úlohu koproducenta. Album, ktorý Johns opisuje ako „svet vo svete“ ( „a world within a world“ ), prišiel s novou metódou tvorenia hudby, najmä klávesy, a technika, ktorú vyvinul počas skupinovej pauzy. Aby skompletizoval svoju víziu albumu Diorama , pozval si niekoľko iných hudobníkov ako podporu, vrátane Van Dyke Parks , Luv Your Life a Across the Night . Paul Mac a Jim Moginie tiež spolupracovali so skupinou. Počas nahrávania Dioramy , Johns seba videl radšej ako umelca než jednoduchého člena v „rockovej skupine“. Po uvedení dosky na trh, kritika ho komentovala ako viac umelecký nepredchádzajúce. Prvá pieseň z Dioramy The Greatest View bola odpremiérovaná v autrálskych rádiách na začiatku decembra. Bola vydaná preto, aby sedela s vystúpením kapely na Big Day Out tour . Počas turné sa vyskytli ťažkosti s hraním na gitare u Johnsa a to kvôli jeho prebiehajúcej akútnej artritíde. Diorama figurovala v rebríčku ARIA 50 týždňov v TOP 50. Bolo vydaných päť singlov, The Greatest View , Without You , Luv Your Life , Across the Night a After All These Years . The Greatest View bola najlepšia, dosiahla tretie miesto v ARIA rebríčku. Diorama bola taktiež úspešná na ARIA Awards 2002, kde vyhrala päť cien vrátane kategórií Najlepší rockový album a Najlepšia skupina . Kapela odohrala The Greatest View počas odovzdávania. Táto bola nominovaná v kategórii Najlepší videoklip . Doska a single boli nominované viackrát na ceny aj v roku 2003. Po úspechoch v roku 2002 (ARIA Awards) ohlásili znovu prerušenie aktivity, ale tentokrát na neurčitú dobu. Johns sa nechal počuť, že to bolo nevyhnutné „berúc do úvahy to, že skupina má viac ako desať rokov a priemerne máme 23 rokov“ ( „given the fact the band were together for over a decade and yet were only, on average, 23 years old“ ). Predĺžená pauza a postranné projekty (2003-2005) V roku 2000, Johns a Paul Mac, spolupracujúc so Silverchair, vydali len internetovú verziu EP pomenovanú I Can´t Believe It´s Not Rock . Po vyhlásení prerušenia, sa obaja dali znovu dohromady a vznikla formácia The Dissociatives vydávajúc rovnomenný album (2004). Z tohto albumu bola použitá pieseň Spicks and Specks do rovnomennej hudobnej TV súťaže televízie ABC. Titulná pieseň je remakom originálnej verzie z roku 1966 od The Bee Gees . Johns spolupracoval aj so svojou vtedajšou manželkou Natalie Imbruglia na jej albume Counting Down the Days (2005) . Na druhej strane Joannou pracoval na projekte s The Mess Hall , kde produkoval ich druhý štúdiový album Feeling Sideways . Táto nahrávka bola nominovaná na ARIA Awards v kategórii Najlepšia nezávislá nahrávka roku 2003 . Gillies mal tiež svoj postranný projekt – vydávajúc rovnomenný album so skupinou Tambalane a taktiež koncertovali spolu v Austrálii. Skupina Silverchair sa zúčastnila v roku 2005 na koncerte Wave Aid na podporu ľudí postihnutých tsunami z decembra 2004 a na obnovu zničených oblastí. V rovnakom čase sa členovia skupiny rozhodli dať dokopy. Prihladnuc na situáciu, Gillies „zvalil“ zjednotenie skupiny na „zvláštnu chémiu“ medzi členmi, povedal to v rozhovore pre The Sydney Morning Herald : „Zabralo nám to len 15 rokov, ale uvedomili sme si, že naozaj máme medzi nami niečo špeciálne a mali by sme za tým ísť.“ Návrat po pauze (2006-súčasnosť) Po vystúpení na Wave Aid začali znovu spolu hrávať a začali sa chystať na nový album. V 2006-tom nahrali v Hunter Valley demo nazvané Young Modern a finálne nahrali v Los Angeles pod spoločnosťou Seedy Underbelly Studios a producentom Nickom Launayom. Neskôr znovu spolupracovali so skupinou Van Dyke Parks a odcestovali do Prahy, kde nahrávali s Českou filharmóniou. Kapela tento album produkovala celkom nezávisle – takto si uľahčili predošlé peripetie spojené s nahrávaním pod nejakou spoločnosťou. Silverchair mala rozsiahle turné ešte pred vydaním dosky, vystupovali napríklad v Homebake a ešte veľa ďalších koncertov. Predviedli sa s cover verziou od Midnight Oil – Don´t Wanna Be the One v roku 2006 počas ARIA Awards ako súčasť uvedenia Midnight Oil do Siene slávy ARIA. Počas vystúpenia Johns nasprejoval text PG4PM (Peter Garrett for Prime Minister – Peter Garett za premiéra) na stenu pódia, ako pocta pre frontmana skupiny, v súčasnosti člena parlamentu a ministra životného prostredia, dedičstva a umenia. 12. júna 2007 sa spolu s rockovou skupinou Powderfinger predstavili na Across the Great Divide Tour . Turné bolo zamerané na poukázanie snahy o scelenie 17-ročnej medzery v očakávaní spolužitia medzi domorodými a nedomorodými deťmi. Album bol vydaný v roku 2007 a ako prvé, postupne vydané single sa predstavili skladby ako Straight Lines , Reflections of a Sound , If You Keep Losing Sleep a Mind Reader . Young Modern sa stal piatym albumom kapely Silverchair, ktorý sa dostal do topky ARIA rebríčka albumov. Straight Lines sa stali treťou piesňou skupiny, ktorá dosiahla prvú priečku v austrálskych hitparádach. Aj album aj pieseň vyhrali tri ceny ARIA Awards 2007 . Skupina ďalej vyhrala tri ceny APRA za pieseň Straight Lines vrátane kategórií Textár roka , čo Johns získal už po tretíkrát. Odvolávajúc sa na webstránku skupiny, od 7. júna 2009 kapela začala pracovať na „dodatku“ k Young Modern . Strávili tri týždne na nahrávaní (Austrália) a vyhradili si obdobie na leto. Na jednej strane síce nahrávali album, ale na strane druhej nebol určený žiadny dátum uvedenia novej dosky na trh, ale skupina uploadla štúdiové klipy niekoľkých skladieb na ich oficiálnu stránku. Na začiatku decembra bol frontman Johns pozvaný do Triple J Robbie, Marieke a Doktor raňajkovej show a preberali ich nový album, na ktorom skupina momentálne makala v Newcastle . Povedal: „Hlavný rozdiel je, že tam veľa experimentujeme s nástrojmi a synťákmi... Myslím, že gitara tam je len na štyroch skladbách z 15, čiže...“, pokračoval: „prekvapivo rockové na to, že tam je minimum gitary“. V apríli, znovu sa odvolávajúc na stránku skupiny, Chris Joannou oznámil, že skupina uvedie dve nové skladby 16 a Machina Collecta na májovom festivale Groovin the Moo . Možno povedať, že tieto piesne sa ponášajú na nový album, ale zároveň dodal, že práca sa vyvíjala celkom dobre, takisto potvrdil, že ešte nemali názov pre pripravovaný album, tak sa skupina zhodla na jednoduchom Album 6 . Hudobný štýl Silvechair sú všeobecne zaraďovaní ako alternatívno rocková-post-grungeová skupina, ale ich príslušnosť ku špecifickejším žánrom sa menila ako dospievali. Veľkú časť prvých albumov radených do post-grungeu, inšpirovali práve skupiny ako Nirvana, Pearl Jam, Soundgarden, Alice in Chains alebo Black Sabbath. Gillies súhlasil s tým, že označenie skupiny čerpajúcej inšpiráciu zo Seattle sound , takisto ako The Beatles alebo The Doors boli veľmi vnímané počas ich mladosti. Neskoršie boli na základe ich vzhľadu a štýlu austrálskymi médiami nazývaní aj ako Nirvana in Pyjamas (ako sarkastické spojenie s mladosťou kapely a známou austrálskou rozprávkou Banány v pyžamách). Hudbu k Young Modern sa Johns snažil skomponovať celkom jednoducho napriek zložitým hudobným štruktúram. Texty boli napísané až po zložení muziky, niekedy dokonca spísané až v deň nahrávania. Ako frontman povedal, má strach z písania textov, tak navrhol, či by skupina nemohla nahrať niekedy v budúcnosti len inštrumentálny album. Johns je hlavný textár skupiny a poznámky typu že kolegovia Joannou a Gillies nemajú nejaký významný vplyv na to, čo napíše, sú kľučom práve k tomu, ako skupina znie celkovo. Joannou veril, že Young Modern bol jednoduchší ako album Diorama , ale ako sa nechal počuť, stále má komplex z prostých poppopových piesní. Takisto povedal, že väčšina jeho a skupinového úspechu sa odrazili z ich pokusov dotlačiť sa viac a viac do nahrávania a písania. Práve vlastná produkcia im dovolila to urobiť bez zbytočných tlakov nahrávacej spoločnosti. Gillies poznamenal, že Silverchair stále „riskuje stratu fanúšikov“ a je to viditeľné najmä v zmenách v hudobnom smerovaní dosiek Diorama a Young Modern . Predsa len to opísal ako dobrú vec, opisujúc skutočnosť, že „sme neboli zaškatuľkovaní a ľudia naozaj nevedeli čo majú očakávať“ , ako jeden z atraktívnych znakov skupiny. Napriek striedania bytia raz hore, raz dolu v rámci úspechu v dosť mladom veku, Gillies hovorí, že skupina „si cení, čo dosiahla a čo má“ v ich kariére. Prijatie kritikov Prvý album Silverchair Frogstomp bol opisovaný ako dosť podobný Nirvane a Pearl Jam, Stephen Thomas Erlewine z Allmusicu to videl ako nasledovanie „alternatívnej rockovej tradície“ skupín. Písanie skladieb Silverchair bolo podľla Erlewina nie dobré, ale poznamenal „ich textové schopnosti nie sú tak silné“ ako oni. Magazín Rolling Stone ale tvrdil, že skupina prerástla ich rovesníkov zdôrazňujúc Johnsove „otrhané vokály“ . Freak Show sa viac radil smerom ku im vlastnému štýlu, lepšie než napodobňovať ostatných a teda obdržal viac pochvál za piesne než ich predchodca. Sandy Masuo z Yahoo! Music opísala texty ako „patetické“ a „emotívne“ . Entertainment Weekly schválila ďalší postup na albume Neon Ballroom , komentujúc ho ako „plyšové struny na tých dospelých plánoch“ . V komponovaní však boli významné zisky, Johns bol opísaný ako „rýchly, motivovaný a dospelý“ . Hoci Rolling Stone napísal, že album vyzeral zmäteno, komentoval Silverchair takto: „neviem, čo sa rozhodli robiť“ s ich hudbou. Platňa Diorama si za ten čas získala kritikov jednak originálnosťou a s jej „ťažkou orchestráciou, nepredvídateľnými melodickými posunmi a s bizarnou popovou citlivosťou“ . Odvolávajúc sa na Nikki Tranter z PopMatters , album vystúpil z inak nudného austrálskeho hudobného trhu.


Show No Mercy

Context: Introduction  Show No Mercy je debutový album americkej thrashmetalovej skupiny Slayer. Producent Brian Slagel so skupinou podpísal zmluvu po vzhliadnutí ich verzie skladby „Phantom of the Opera“, pôvodne od Iron Maiden. Skupina si však toto album musela financovať sama, čiastočne z úspor basgitaristu Toma Arayu, ktorý vtedy pracoval ako respiračný terapeut a od pôžičiek Kerryho otca.


Avenged Sevenfold

Context: Externé odkazy  Oficiálna stránka skupiny (en) Kategória:Heavymetalové hudobné skupiny USA Kategória:Interpreti Warner Bros. Records


Second Heat

Context: Introduction  Second Heat je druhým albumom skupiny Racer X. Na albume sa predstavili dvaja noví členovia - Bruce Bouillet a Scott Travis.


Minor Threat

Context: Introduction  Minor Threat bola americká hudobná skupina hrajúca hardcore punk. Skupinu založili bývalí členovia skupiny The Teen Idles, hráč na basovú gitaru a spevák Ian MacKaye a bubeník Jeff Nelson. Skupinu doplnili gitarista Lyle Preslar a hráč na basovú gitaru Brian Baker. Skupina debutovala v decembri 1980. V roku 1981 skupina vydala svoje prvé skladby na albume s názvom Minor Threat a In My Eyes . Absolvovala taktiež turné po východnej časti Spojených štátov. Pieseň „Straight Edge“ (z prvého albumu) preslávila filozofiu straight edge , ktorá hovorí o úplnej abstinencii (alkohol i narkotiká). Bolo to čosi nové v rockovej hudbe. Postupne začínali mať čoraz viac poslucháčov. Vznikli taktiež nové skupiny tohto žánru, ako SS Decontrol, či 7 Seconds. Pieseň „Guilty Of Being White“ vyznela ako skladba s rasistickým textom, ale MacKaye tvrdil, že niektorí zle interpretovali jeho slová. Skupina sa rozpadla v roku 1983 pre nezhody medzi členmi kapely. Svoj posledný koncert odohrali 23. septembra 1983. MacKayne neskôr hral v skupine Embrace a od roku 1987 vo Fugazi. Brian Baker hral v Dag Nasty, v súčasnosti je členom skupiny Bad Religion. Lyle Preslar vystupoval s Glennom Danzigom. Jeff Nelson je grafik, ale angažuje sa tiež v politike.


The Rattlesnakes

Context: Introduction  The Rattlesnakes bola britská rokenrolová a skiffle hudobná skupina pôvodom z Manchesteru, ktorú v roku 1955 založil Barry Gibb. Ďalšími členmi boli jeho súrodenci Robin a Maurice, neskôr prišli do skupiny Paul Frost a Kenny Horrocks. Od decembra 1957 v tejto zostave vystupovali v miestnom divadle Gaumont. V máji 1958 sa Barry, Robin a Maurice sformovali do zoskupenia Wee Johnny Hayes and The Blue Cats. The Rattlesnakes sa považuje za priameho predchodcu neskôr vzniknutej skupiny Bee Gees.


N.W.A

Context: Introduction  N.W.A (skratka pre Niggaz Wit Attitudes alebo Niggaz With Attitude ) bola americká hip-hopová skupina pochádzajúca z Comptonu v Kalifornii. Skupina je považovaná za jednu z kľúčových priekopníkov žánru gangsta rap. Pôvodná zostava skupina pozostávala z členov Arabian Prince, DJ Yella, Dr. Dre, Eazy-E, Ice Cube a MC Ren; Arabian Prince začal svoju sólovú kariéru v roku 1989 a Ice Cube odišiel v roku 1990 pre vzájomné spory. Debutový album skupiny Straight Outta Compton sa stal začiatkom éry gangsta rapu v podobe produkcie a sociálne orientovaných textov piesní, čo bolo revolučné pre tento žáner. Časopis Rolling Stone zaradil skupinu N.W.A na 83. miesto v zozname 100 Greatest Artists of All Time.


Orphanage (írska skupina)

Context: Názov Najčastejšie sa uvádza, že názov skupiny odkazuje na dom obývaný skupinou Dr. Strangely Strange v dublinskej štvrti Sandymount, ktorý bol prezývaný „The Orphanage“ ().


The State

Context: Písanie, nahrávanie Písať texty piesní pre druhý album začala skupina ešte pred turné Curb Tour v roku 1997. Mnoho skladieb na albume bolo už hraných naživo počas spomínaného turné v roku 1997, okrem iných „Leader of Men“, „Old Enough“, „Worthy to Say“ a „Not Leavin’ Yet“. Tieto skladby sa objavili aj na pirátskej nahrávke z tohto turné Acoustic live on Power 97 , na ktorú boli nahrané v akustických verziách. Zvyšok skladieb na albume bol nový materiál. Nahrávanie sa začalo dva roky od vydania albumu Curb . Počas týchto dvoch rokov spevák skupiny, Chad Kroeger pracoval ako predavač reklamných priestorov. Svoje skúsenosti potom použil pri propagácii skupiny a nového albumu. 10 dní pred začatím nahrávania a skupinu rozhodol opustiť bubeník Brandon Kroeger. Skupina ho nahradila bubeníkom Mitchom Guindonom, ale ten ostal v skupine len niekoľko dní. Nakoniec do skupiny prišiel po dohode s gitaristom Ryanom Peakom Ryan Vikedal zo skupiny Curb Loud Band. Počas jedného týždňa sa naučil 12 skladieb a tak skupina mohla pokračovať v práci na novom materiále. V tejto novej zostave skupina začala pracovať na druhom albume. Skupina nahrávala v štúdiu Green House Studios v Burnaby s pomocou producenta Dale Penera. Na album sa nakoniec dostalo 5 nových skladieb a 6 starších skladieb známych z predchádzajúceho turné.


John Lennon

Context: Napriek tomu, že John nevyrastal s matkou, zostal s ňou v pravidelnom kontakte. Julia priviedla Johna k záujmu o hudbu a učila ho hrať na bendžo. 15. júla 1958 ju zrazilo auto riadené opitým policajtom mimo službu a Julia následkom zranení podľahla. Táto udalosť ovplyvnila mnohé neskoršie Lennonove skladby a zároveň zocelila jeho priateľstvo s Paulom McCartneym, ktorého matka zomrela na rakovinu prsníka, keď mal Paul 14 rokov (1956). Neskôr Lennon na počesť svojej matky napísal piesne Julia, My Mummy's Dead („Moja mama zomrela“) a Mother („Matka“). Svojho prvého syna pomenoval Julian.


Dylan McDermott

Context: Súkromný život V novembri 1995 sa oženil za herečku Shivu Rose, s ktorou má dve dcéry. Ich manželstvo bolo rozvedené v roku 2009, pričom od roku 2007 spolu už nežili. V roku 2015 tvoril pár s Maggie Q. Ich vzťah skončil v roku 2019. McDermott je zotavujúci alkoholik, ktorý je od roku 1984 triezvy.


Gerald Paul Carr

Context: Život  Mladosť a výcvik V roku 1974 získal po úspešnom štúdiu na univerzite v južnej Kalifornii na fakulte mechaniky titul inžiniera. Potom v štúdiu pokračoval na postgraduálnej škole amerického vojenského námorníctva a na Princeton University. Nasledovala mnohoročná služba v letectve námornej pechoty. V apríli 1966 bol vybratý do piatej skupiny pripravujúcich sa astronautov. Počas dlhých rokov čakania na svoj let sa podieľal na kompletovaní Apolla 8 a Apolla 12, pracoval ako ich spojovací operátor, technicky vylepšoval mesačné vozidlo Lunar Rover. So svojou rodinou (oženil sa a má šesť detí) si opravil starý autobus a obišiel s ním celý západ USA. Už ani nedúfal, že sa dočká, keď prišla ponuka na posledný let k Skylabu 1. Lety do vesmíru Podplukovník námornej pechoty Gerald Carr odštartoval na palube kozmické lode Skylab 4 z kozmodrómu na myse Canaveral v novembri 1973 . Na palube s ním boli americkí kozmonauti William Pogue a Edward Gibson. Pristáli a potom pracovali na orbitálnej stanici Skylab skoro tri mesiace. Pristáli vo februári 1974 na hladine Tichého oceánu po 84 dňoch vo vesmíre. Skylab 4 ( 16. november 1973 – 8. február 1974) Po lete Z NASA odišiel v roku 1977. Našiel si miesto manažéra obchodného oddelení spoločnosti Bovay Engineers v texaskom Houstone. V auguste 1993 bol prezidentom spoločnosti Camus Inc., v Little Rock.


Paul McCartney

Context: Životopis  Detstvo a mladosť Dom na 20 Forthlin Road v Allertone, do ktorého sa v roku 1955 presťahovala rodina McCartneyovcov. James Paul McCartney sa narodil 18. júna 1942 v nemocnici, ktorá sa nachádza v liverpoolskej mestskej časti Walton. V tejto istej nemocnici sa jeho matka, Mary Patricia (rodená Mohin), vykonávala svoju prax zdravotnej sestry. Jeho otec, James („Jim“) McCartney, pri Paulovom narodení nebol prítomný kvôli svojej práci dobrovoľného hasiča, ktorú vykonával počas druhej svetovej vojny. McCartney má mladšieho brata Michaela a nevlastnú sestru Ruth. Deti boli krstené podľa katolíckej viery matky, aj to napriek tomu, že ich otcom bol bývalý protestant, ktorý sa stal agnostikom. V ich domácnosti sa prílišný dôraz na náboženskú výchovu nedával. McCartney medzi rokmi 1947 až 1949 navštevoval základnú školu Stockton Wood Road v Speke. Potom kvôli preplnenému stavu žiakov v Stocktone prestúpil na juniorskú školu Josepha Williamsa v Belle Vale. V roku 1953 bol jedným z troch z 90 skúšaných študentov, ktorí zložili skúšku na 11-Plus. Tento výsledok mu umožnil začať namiesto bežnej strednej školy navštevovať gymnázium Liverpool Institute. V roku 1954 sa v autobuse, cestou zo svojho predmestského domu v Speke stretol so spolužiakom Georgeom Harrisonom. Z tých dvoch sa čoskoro stali priatelia. McCartney neskôr pripustil: „Mal som sklon hovoriť s ním, pretože bol o rok mladší.“ McCartneyho matka Mary bola pôrodná asistentka a živiteľka rodiny. Jej zárobok im umožnil, aby sa mohli presťahovať do domu na 20 Forthlin Road v liverpoolskom predmestí, v Allertone, kde žili až do roku 1964. Jeho mama chodievala bicyklom za pacientmi, McCartney spomína, „ako to bolo aj o tretej ráno po husto zasnežených uliciach“. Dňa 31. októbra 1956, keď mal McCartney 14 rokov, jeho matka zomrela na embóliu, ktorá bola komplikáciou po operácii rakoviny prsníka. Strata McCartneyho matky bola neskôr určitým spojením s osudom Johna Lennona, ktorému matka Julia zomrela, keď mal 17 rokov. McCartneyho otec bol trúbkar a klavirista. V 20. rokoch mal džezovú kapelu, ktorá sa nazývala Jim Mac s Jazz Band. V prednej miestnosti mali piano (vzpriamený klavír). Viedol svojich synov k tomu aby boli muzikanti. Radil Paulovi, aby chodil na hodiny klavíra. no on sa však radšej učil len podľa sluchu. Keď mal Paul 11 rokov, jeho otec ho nahovoril, aby sa zúčastnil konkurzu do speváckeho zboru Liverpoolskej katedrály, no neprijali ho. McCartney potom nastúpil zboru v kostole sv. Barnabáša v Mossley Hill. Na štrnáste narodeniny dostal McCartney od otca poniklovanú trúbu. Potom ako sa vďaka rádiu Luxembourg stal populárnym rock and roll, Paul vymenil trúbu za akustickú gitaru L15 Framus Zenith (model 17). Chcel totiž vedieť popri hre na hudobný nástroj aj spievať. Paul McCartney je ľavák. Bolo pre neho ťažké hrať na gitare pre pravákov, ale potom, čo si všimol plagát propagujúci koncert Slima Whitmana, uvedomil si, že Whitman hrá ľavou rukou tak, že si na gitare obráti poradie strún. Svoju prvú pieseň, „I Lost My Little Girl“, Paul McCartney zložil na gitare Zenith, ďalšia z prvých jeho vtedajších melódií, ktorú zložil na klavíri, bola prvotnou verziou piesne „When I Sixty-Four“. Hudobne bol Paul McCartney ovplyvnený americkým rhythm and blues a jeho školským idolom sa stal Little Richard. Prvá pieseň, ktorú Paul McCartney v rámci talentovej súťaže prázdninových táborov Butlin s Filey verejne zahral bola jeho „Long Tall Sally“.


Maclyn McCarty

Context: Introduction  Maclyn McCarty ( 9. jún 1911, South Bend, Indiana, USA – † 2. január 2005, New York, New York) bol americký genetik. V roku 1944 spolu s Oswaldom Averyom a Collinom Macleodom pokračovali v Griffithovom experimente. Výsledky ich pokusov ukázali, že genetický materiál živých buniek je tvorený z DNA.


Matthew McConaughey

Context: Osobný život Od roku 2006 chodil s Camilou Alves. Svoj vzťah spečatili svadbou, dňa 25. decembra 2011. Spoločne majú tri deti. 17. novembra 2014 McConaughey dostal hviezdu na hollywoodskom chodníku slávy.


Paul McCartney

Context: Hudobný prístup McCartney je je z veľkej časti hudobník samouk. Jeho prístup opísal muzikológ Ian MacDonald ako „charakter prirodzene priťahovaný k formálnym aspektom hudby, ktorý je však úplne neučený... technicky „hotové“ dielo vyprodukoval takmer výlučne inštinktom, harmonickým úsudkom. založený hlavne na dokonalej výške tónu a ostrom páre uší... je prirodzený melodik – tvorca melódií, ktoré dokážu existovať mimo svojej harmónie.“ McCartney prirovnal svoj prístup k „primitívnym jaskynným umelcom, ktorí kreslili bez tréningu“. Prvotné vplyvy Medzi najskoršie McCartneyho hudobné vplyvy patria Elvis Presley, Little Richard, Buddy Holly, Carl Perkins a Chuck Berry. Na otázku, prečo The Beatles nezahrnuli Presleyho do skupiny na obrázok obalu albumu Sgt. Peppe r, McCartney odpovedal: „Elvis bol príliš dôležitý a príliš vysoko nad ostatnými, aby tam bol... takže sme ho na zoznam nedali. Bol viac než len popový spevák, bol to Elvis The King.“ McCartney uvádza, že pre svoju basovú linku k piesni „I Saw Her Standing There“ priamo použil Berryho „Talking About You“. Paul McCartney označil Little Richarda za vzor, ktorého spev vo falzete inšpiroval jeho vlastnú vokálnu techniku. Uviedol, že napísal pieseň „I m Down“ tak, aby v nej mohol svojím spevom napodobniť Little Richarda. V roku 1971 kúpil McCartney autorské práva na katalóg Buddy Hollyho. V roku 1976, pri príležitosti štyridsiateho výročia Hollyho narodenia, McCartney v Anglicku slávnostne založil každoročnú akciu, nazvanú „Buddy Holly Week“. Súčasťou tohto festivalu sú vystúpenia známych hudobníkov, súťaže v písaní piesní, súťaže v kreslení a špeciálne vystúpenia, ktorými si pripomínajú pódiové šou Hollyho kapely The Crickets. Basová gitara Súbor:DesertTrip2016-117 (30018692150).jpg|thumb|left|McCartney v roku 2016 s basovou gitarou Höfner 500/1 Paul McCartney, ktorý je známy predovšetkým tým, že pri hre na gitaru uprednostňuje rôzne typy brnkadiel, no občas sa stane, že gitarové struny rozvibruje aj prstami. Silne ho ovplyvnili umelci z Motownu, najmä štúdiový hráč na basovú gitaru. James Jamerson, ktorého McCartney pre svoj melodický štýl označil za svoj vzor. Ovplyvnil ho aj Brian Wilson (The Beach Boys), komentoval to: „preto, lebo šiel veľmi neobvyklou cestou“. Ďalším jeho obľúbeným basgitaristom je džezový hudobník Stanley Clarke. McCartneyho basgitarovú zručnosť uznávali basgitaristi ako je Sting, Mike Elizondo, ktorý hráva s Dr. Drem a Colin Molding z anglickej kapely XTC. Počas prvých rokov pôsobenia McCartneyho v skupine The Beatles primárne používal basu Höfner 500/1. Od roku 1965 uprednostňoval pri nahrávaní svoju gitaru Rickenbacker 4001S. Bežne používal zosilňovače Vox, do roku 1967 začal na zosilňovanie používať aj značku Fender Bassman. Na konci 80. a začiatkom 90. rokov používal basgitaru Wal 5-string, ktorá podľa jeho názoru hrá silnejšie znejúce basové linky. Je to v kontraste s oveľa jemnejším Höfnerom, ktorý ho inšpiroval k citlivejšej hre, čo považuje za zásadné pre jeho štýl hrania. Z tohto dôvodu sa okolo roku 1990 k značke Höfner vrátil. Na koncertoch používa pre basovú gitaru zosilňovače Mesa Boogie. Podľa Iana MacDonalda je pieseň „She s a Woman“ prelomovým bodom, v ktorom sa McCartneyho spôsob hry na basovú gitaru začal dramaticky meniť. Životopisec Beatles, Chris Ingham, označil za pokrokový album Rubber Soul , kedy McCartneyho hranie zaznamenalo výrazný posun a to najmä v skladbe „The Word“. Вacon a Morgan zhodne nazvali McCartneyho basový groove „vrcholom v hre pop bass a... prvým dôkazom záznamu jeho vážnej technickej schopnosti v hre na tomto nástroji“. MacDonald označil vplyv amerických skladieb „Papa s Got a Brand New Bag“ od Jamesa Browna a „In the Midnight Hour“ od Wilsona Picketta, amerických soulových nahrávok, z ktorých McCartney vstrebával prvky a čerpal inšpiráciu, keď „vydal svoj doteraz najspontánnejší basový part“. Bacon a Morgan opísali ako príklad basovú linku pre pieseň „Rain“ od The Beatles ako „úžasný kúsok hrania... McCartney uvažujúci z hľadiska rytmu aj „basovej linky“... výber oblasti krku ... správne vníma, dá mu jasnosť v melódii bez toho, aby bol jeho zvuk pre groove príliš tenký.“ MacDonald u McCartneya identifikoval vplyv indickej klasickej hudby v „exotických melizmách v basovej časti“ v piesni „Rain“ a hru označil za „tak vynaliezavú, že hrozí že zahltí skladbu“. Naopak, uznal McCartneyho basový part v Harrisonovej skladbe „Something“ ako kreatívnu, ale príliš zaneprázdnenú a „príliš rozrušenú“. McCartney pri albume Sgt. Klub Pepper s Lonely Hearts Club Band hovorí, že obsahuje jeho najsilnejšiu a najinvenčnejšiu hru na basovú gitaru. Za jej vrchol považuje najmä skladbu „Lucy in the Sky with Diamonds“. Akustická gitara Paul McCartney aj pri hraní na akustickú gitaru primárne používa brnkadlá, no niekedy jej struny rozoznieva aj priamo prstami. Medzi príklady jeho hry na akustickú gitaru na koncertoch skupiny The Beatles patrili interpretácie v skladbách „Yesterday“, „I’m Looking Through You“, „Michelle“, „Blackbird“, „I Will“, „Mother Nature s Son“ a „Rocky Raccoon“. Samotný Paul McCartney za svoju najobľúbenejšiu koncertnú skladbu označil pieseň „Blackbird“ a svoju techniku, ktorou prezentuje jej gitarovú časť opísal nasledujúcim spôsobom: „Mám svoj vlastný spôsob podvádzania pri brnkaní prstami do strún... Vlastne tak trochu vytiahnem na čas dve struny... snažil som sa tým napodobniť folkových hudobníkov.“ Podobnú techniku použil aj v roku 2005 pri skladbe „Jenny Wren“. Na mnohých svojich akustických nahrávkach hrá na gitare Epiphone Texan, no v niektorých prípadoch použil aj Martin D-28. Elektrická gitara Súbor:Paul-mccartney-1350317931.jpg|thumb|upright|left|altMcCartney points to the audience while performing on stage.|McCartney v roku 2009 na koncerte s gitarou Gibson Les Paul Paul McCartney na sólovej gitare hrá aj v niekoľkých skladbách skupiny The Beatles. Je ich viacej, vrátane tej, ktorú MacDonald opisuje ako „prudko kostrbaté sólové gitarové sólo“ v piesni „Drive My Car“. Sólo v tejto skladbe je zahraté na gitare značky Epiphone Casino. McCartney o tomto nástroji povedal: „Keby som si mal vybrať jedinú elektrickú gitaru, bola by to táto.“ McCartney kúpil Casino v roku 1964. Bol motivovaný názorom, že duté telo gitary bude produkovať zvuk s väčšou mierou spätnej väzby. Túto originálnu gitaru si ponechal až dodnes.. Paul McCartney prispel podľa vyjadrenia MacDonalda „prekvapujúcim gitarovým sólom“ do Harrisonovej piesne „Taxman“ a „vrieskajúcou“ gitarou v skladbách „Sgt. Pepper s Lonely Hearts Club Band“ a „Helter Skelter“. MacDonald tiež oceňuje McCartneyho „iskrivo pseudoindické“ gitarové sólo v piesni „Good Morning Good Morning“. McCartney tiež hrá na sólovú gitaru v piesni „Another Girl“. Počas rokov, kedy hrával s kapelou The Wings mal McCartney tendenciu prenechávať hru na elektrickej gitare iným členom skupiny, jedine na albume Band on the Run nahral väčšinu hudobného materiálu, ktorý bol určený pre sólovú gitaru. V roku 1990 na otázku, kto sú jeho obľúbení gitaristi, uviedol mená ako sú Eddie Van Halen, Eric Clapton a David Gilmour, ale dodal, že „Ale aj tak má najradšej Hendrixa“. Na koncertoch Paul McCartney ako primárnu elektrickú sólovú gitaru používa značku Gibson Les Paul. Okrem týchto gitár je známe, že McCartney používa a vlastní celý rad ďalších elektrických gitár. Ako ďalšiu v poradí zvyčajne uprednostňuje Fender Esquire a jeho následnú inkarnáciu, Fender Telecaster. Na turné s Wings v sedemdesiatych rokoch minulého storočia používal Telecaster v žltej farbe. Vlastní tiež vzácnu gitaru Ampeg Dan Armstrong Plexi, jedinú o ktorej je známe, že je vyrobená pre ľaváka. Tento nástroj je použitý v nahrávke „Helen Wheels“ od skupiny Wings. Spev Paul McCartney je známy svojou speváckou všestrannosťou a širokým rozsahom tenorového spevu, ktorý sa tiahne cez štyri oktávy. Časopis Rolling Stone ho dal v svojom zozname najlepších spevákov na jedenáste, čitatelia čassopisu NME ho dali na ôsme miesto. Na webovom portáli Music Radar ho jeho návštevníci umiestnili na desiate miesto zoznamu „30 najlepších spevákov všetkých čias“. V priebehu rokov Paula McCartneya za toho, kto ich ovplyvnil označili speváci Chris Cornell, Billy Joel, Steven Tyler, Brad Delp (zo skupiny Boston) a Axl Rose. McCartneyho spev prešiel počas svojej kariéry niekoľkými hudobnými žánrami. Podľa Beniteza, v skladbe „Call Me Back Again“, „McCartney žiari ako bluesový sólový spevák“, kým MacDonald nazýva skladbu „I m Down“ „klasikou rokenrolu“, ktorá „ilustruje McCartneyho vokálnu a štylistickú všestrannosť“. MacDonald značil skladbu „Helter Skelter“ za ranný pokus o heavy metal a „Hey Jude“ za „pop/rockový hybrid“, pričom poukázal na McCartneyho „použitie melizmu v gospelovom štýle“ v piesni a na jeho „pseudo-soulový krik v závere“. Benitez označil skladby „Hope of Deliverance“ a „Put It There“ ako príklady úsilia McCartneyho v oblasti folkovej hudby, zatiaľ čo muzikológ Walter Everett považuje piesne „When I m Sixty-Four“ a „Honey Pie“ za pokusy o štýl vaudeville. MacDonald oceňuje „swingový rytmus“ piesne skupiny „Beatles“ s dvadsaťštyri taktovým blues „She s a Woman“ ako „najextrémnejší zvuk, aký doteraz vyrobili“, s McCartneyho hlasom „na okraji“, stlačeným na hornú hranicu jeho hrudného registra a každú chvíľu s hrozbou prasknutia hlasiviek.“ V skladbe „I Got Fe Feeling“ MacDonald popisuje McCarneya ako „nadšeného rockera v strednom tempe“ s „robustným a oduševneným“ vokálnym prejavom a „Back in the U.S.S.R.“ ako „posledný z Beatles up-tempových rockerov“, McCartneyho vokálov medzi jeho najlepšími nahrávkami od „Drive My Car“, zaznamenanými o tri roky skôr. McCartney tiež s vtipom vyskúšal klasický spev, a to v skupine Beatles s rôznymi podobami skladby „Besame Mucho“. Počas svojej kariéry po Beatles experimentoval s rôznymi hudobnými a vokálnymi štýlmi. Skladbu „Monkberry Moon Delight“ označil Jayson Greene zo serveru Pitchfork za „absolútne nespútaný hlasový prejav, Paul si polkne a vzlyká priamo pri vašom vnútornom uchu“ a dodáva, že „by to mohlo byť predstavenie Toma Waitsa súčasnosti“. Klávesové nástroje Súbor:Paul McCartney in The White House.jpg|thumb|altMcCartney performing on a piano while singing into a microphone.|Paul McCartney pri hre na klavíri vo východnom krídle Bieleho domu (2010) Na klavír hrá Paul McCartney v niekoľkých piesňach skupiny Beatles. Sú nimi napríklad „She s a Woman“, „For No One“, „A Day in the Life“, „Hello, Goodbye“, „Lady Madonna“, „Hey Jude“, „Martha My Dear“ „Let It Be“ a „The Long and Winding Road“. Podľa MacDonalda je klavírny part v piesni „Lady Madonna“ inšpirovaný Fatsom Dominom a klavírny rytmus v skladbe „Let It Be“ má korene v gospelovej hudbe. MacDonald nazval McCartneyho mellotronový úvod v skladbe „Strawberry Fields Forever“ „integrálnou súčasťou charakteru piesne“. Na Moogov syntetizátor Paul McCartney hrá v piesni „Maxwell s Silver Hammer“ od skupiny The Beatles a v skladbe „Loup (1st Indian on the Moon)“ od skupiny Wings. Skladby skupiny, Wings „With a Little Luck“ a „London Town“, Chris Ingham označil za „plné tých najcitlivejších dotykov popového syntetizátora“. Bicie nástroje V skupine The Beatles Paul McCartney hrá na bicie nástroje v skladbách „Back in the U.S.S.R.“, „Dear Prudence“, „Martha My Dear“, „Wild Honey Pie“ a „The Ballad of John and Yoko“.. Zahral tiež všetky bicie party na svojich sólových albumoch McCartney , McCartney II a McCartney III , ako aj na albume skupiny Wings Band on the Run a väčšinu bicích na ďalšom sólovom albume Chaos and Creation in the Backyard . Bicie nahral aj v nahrávke „And the Sun Will Shine“ od Paula Jonesa (1968), kapele Steve Miller Band v roku 1969 nahral bicie nástroje v skladbách „Celebration Song“ a „My Dark Hour“, a kapele Foo Fighters v roku 2017 na album Concrete and Gold Paul McCartney nahral bicie nástroje v piesni „Sunday Rain“. Efekty s páskovými slučkami V začiatkoch kariéry Paul McCartney spoznal v Londýne Johna Dunbara, britského umelca, zberateľa a galeristu prepojeného na umelecké a hudobné scény kontrakultúry 60. rokov. Priniesol mu magnetofónové pásky, ktoré skompiloval na byte spolu so svojou vtedajšou priateľkou, Jane Asherovou. Bola to zmes rôznych piesní, hudobných diel a komentáre v McCartneyho podaní, ktorú pre neho ako ukážku vo forme demonahrávky vyprodukoval Dick James. McCartney, ktorý bol silne ovplyvnený americkým avantgardným hudobníkom Johnom Cageom, tvoril slučky z pásky tak, že na cievkový magnetofón firmy Brenell s modulovateľnou rýchlosťou a smerom prehrávania nahrával hlasy, gitary a bongá a tieto rôzne zvukové slučkyv rôznych variáciách potom spájal. Výsledné dielo nazýval „elektronickými symfóniami“. Otáčal pásky, zrýchľoval ich a spomaľoval, aby z nich vzišli efekty, ktoré neskôr aj v kapele The Beatles použili v piesňach „Tomorrow Never Knows“ a „The Fool on the Hill“.


Ian McKellen

Context: Detstvo  a mladosť Narodil sa v Burnley, Lancashire, Anglicko, ale väčšinu detstva prežil vo Wigane. Jeho otec Murray McKellen bol stavebný inžinier. Mal o 5 rokov staršiu sestru Jean. Boli silne kresťanská, ale nie ortodoxná rodina. Keď mal 12 rokov, zomrela mu matka Margery Lois (rodená Sutcliffe). Otca stratil keď mal 24 rokov. Chodil do chlapčenskej časti školy Bolton School a jeho herecká kariéra začala v Bolton Little Theatre. Dostal štipendium na St Catharine s College, University of Cambridge.


William Cameron McCool

Context: Životopis Narodil sa v San Diegu v Kalifornii. Jeho rodina sa odsťahovala do mesta Lubbock v štáte Texas, kde v roku 1979 absolvoval Coronado High School. Absolvoval celkove tri vysoké školy: U.S. Naval Academy ukončil v roku 1983, University of Maryland v roku 1986 a U.S. Naval Postgraduate School v roku 1992. Absolvoval pilotný výcvik, u námorníctva lietal na strojoch EA-6B a operoval okrem iného z paluby lietadlovej lode USS Coral Sea CV-43 v Stredozemnom mori. Začiatkom 90. rokov sa venoval tiež výskumnej práci v oblasti letúňov. Astronautom sa stal v roku 1996 na druhý pokus. V tom čase mal nalietaných 2 800 hodín na 24 rôznych typoch lietadiel. Po absolvovaní dvojročného výcviku bol v roku 2000 zaradený do posádky misie STS-107. Misia STS-107, ktorá odštartovala 16. januára 2003 skončila tragédiou, keď sa pri pristávaní kvôli narušenej tepelnej ochrane dostala do krídla orbitera plazma a spôsobila jeho deštrukciu. McCool bol pochovaný v meste Annapolis. Na jeho pamiatku bol jeho menom pomenovaný asteroid 51829 Williemccool a tiež jeden z vrchov marťanského pohoria Columbia Hills . Bol ženatý, otec troch synov.


Paul McCartney

Context: Odkaz  Úspechy Ako člen kapely The Beatles bol Paul McCartney uvedený do Rokenrolovej sieni slávy v roku 1988, ako sólového umelca ho do tejto sieni uviedli v roku 1999. V roku 1979 bol v Guinnessovej knihe rekordov uvedený ako „najuznávanejší skladateľ a hudobný interpret“. V tom čase bolo pri jeho mene 60 zlatých platní (43 so skupinou The Beatles, 17 s kapelou The Wings) a, ako člen The Beatles predal viac ako 100 milliónov singlov a 100 milliónov albumov. Ako „najúspešnejší autor piesní“, v rokoch 1962 až 1978 napísal ako spoluautor, či sólovo 43 piesní, z ktorých sa predal milión alebo viac kópií. V roku 2009 Guinnessova kniha rekordov opäť uznala Paula McCartneyho za „najúspešnejšieho skladateľa piesní“. V tom čase mal napísaných, či bol v Spojenom kráľovstve spoluatorom 188 nahrávok, z ktorých sa 91 dostalo do Top-10 a 33 sa dostalo na vrchol rebríčkov.. Bielom dome (2010). Paul McCartney je autorom alebo spoluautorom 32 singlov, ktoré boli v USA na vrchole rebríčku Billboard Hot 100 : dvadsať je od kapely The Beatles, sedem vydal sólovo, alebo so skupinou Wings, je spolautorom singlu „A World Without Love“, ktorý dostal na vrchol britské popové duo Peter a Gordon, je spoluautorom coververzie skladby „Lucy in the Sky with Diamonds“, ktorú úspešne vydal Elton John, ďalej je spoluatorom skladby „Medley“, ktorá vyšla v rámci holandského kompilačného projektu Stars on 45, je aj spoluautor nahrávky „Say Say Say“, na ktorej spolupracoval s Michaelom Jacksonom a jeden z jeho vrcholných singlov, je aj pieseň, duet „Ebony and Ivory“, ktorý naspieval so Stevie Wonderom. RIAA pri jeho mene certifikuje v Spojených štátoch predaných 15,5 milliónov hudobných nosičov plus ďaľších 10 milliónov, ktoré predala skupina Wings. V Spojenom kráľovstve má Paul McCartney najviac zo všetkých umelcov, dvadsaťštyri singlov, ktoré boli na vrchole rebríčkov: sedemnásť nahral s The Beatles, jeden je jeho sólový a po jednom od skupiny Wings, od Stevieho Wondera, a benefičné nahrávky pre akcie ako boli: Ferry Aid, Band Aid, Band Aid 20 a „The Christians et al.“ Je jediným umelcom, ktorý dosiahol britskú jedničku ako sólista („Pipes of Peace“), duo („Ebony and Ivory“ s Wonderom), trio („Mull of Kintyre“ so skupinou Wings), kvarteto („She Loves You“ s The Beatles), kvinteto („Get Back “, Beatles s Billym Prestonom) a ako súčasť hudobného súboru pre charitu (Ferry Aid). Jeho skladba „Yesterday“ je jednou z najpreberanejších skladieb v histórii hudby: Podľa údajov z BBC má viac ako 2 200 oficiálne nahratých coververzií. Mediálne je v Spojených štátoch prezentovaná ako „skladba, ktorá, ako jediná od britského autora, bola v americkej televízii a rozhlase odvysielaná viac ako sedem miliónov-krát. Spolu s americkou hudobnou produkciou je treťou v poradí, v zozname najhranejších skladieb všetkých čias. Pre 20. storočie bola v USA označená za najhranejšiu pieseň od britského autora“. McCartneyiho skladba „Hey Jude“, ktorá bola v roku 1968 vydaná s kapelou The Beatles, dosiahla v Spojenom kráľovstve historicky najvyššiu predajnosť. V USA sa v prvých deviatich týždňoch na vrchole hitparád, čo je viac ako ktorýkoľvek iný singel skupiny The Beatles. Bol to tiež najdlhší singel, ktorý skupina vydala a so siedmimi minútami a jedenástimi sekundami bol v tom čase najdlhšou skladbou, ktorá bola číslom jeden.. Singel „Hey Jude“ hneď po svojom vydaní dosiahol predaj viac ako päť miliónov kópií a je najpredávanejším singlom od skupiny The Beatles . V júli 2005 sa McCartneyho vystúpenie s U2 so skladbou „Sgt. Pepper s Lonely Hearts Club Band“ na Live 8 stalo najrýchlejšie vydaným singlom v histórii. Singel bol k dispozícii pre predaj do štyridsiatich piatich minút od jeho záznamu. O niekoľko hodín neskôr, dosiahol vrcholnú pozíciu v oficiálnom rebríčku sťahovania hudobných dát vo Veľkej Británii (UK Official Download Chart). V decembri 2020, vydanie jeho albumu McCartney III a jeho následné zaradenie na 2. miesto v americkom rebríčku Billboard 200 , prinieslo McCartneymu úspech ako prvému umelcovi v histórii, ktorý mal v každej z posledných šiestich dekád nový album na prvých dvoch priečkach hudobných rebríčkov. Ceny a vyznamenania Dňa 18. júna 2001 Paul McCartney prevzal erb od The College of Arms Baracka Obamu prevzal Gershwinovu cenu Paul McCartney je držiteľom viacerých cien, pôct a vyznamenaní: Je 18-násobným držiteľom cien Grammy Award: Deväť ako člen skupiny The Beatles Šesť ako sólový umelec Dve má ako člen skupiny The Wings Jednu v rámci spolupráce Dvakrát ho uviedli do Rock and Roll Hall of Fame: V roku 1988 ako člena The Beatles V roku 1999 ako sólového umelca 1965: Je vlastníkom Radu britského impéria 1971: Ako člen skupiny The Beatles získal Cenu akadémi (Oscara) 1988: Má honorárny titul Doctor of the University na Univerzite v Sussexe 1997: Kráľovná Alžbeta II mu za služby pre hudbu udelila rytiersky rád 2000: Je členom Britskej akadémie hudobných skladateľov 2008: Ma cenu BRIT Award za mimoriadny prínos pre hudbu 2008: Má honorárny titul Doctor of Music na univerzite v Yale 2010: Od amerického prezidenta Barracka Obamu prevzal úrínos úre populárnu hudbu Gershwinovu cenu 2010: Prevzal ocenenia v Kennedyho Centre 2012: Bola umiestnená jeho hviezda na Hollywoodskom chodníku slávy 2012: Za prínos pre hudbu získal Rad čestnej légie 2012: Mu The Recording Academy udelila cenu MusiCares Person of the Year 2015: Bol po ňom pomenovaný asteroid 4148 McCartney (Medzinárodná astronomická únia, Centrum pre malé planétky) 2017: V roku 2017 k narodeninám bol za zásluhy o hudbu menovaný členom The Order of the Companions of Honour (CH)


Paul McCartney

Context: Introduction  Sir James Paul McCartney MBE ( 18. jún 1942, Liverpool, Spojené kráľovstvo) je anglický spevák, skladateľ, hudobník, nahrávací a filmový producent, ktorý sa celosvetovo preslávil ako spevák a basgitarista skupiny The Beatles. Jeho skladateľská spolupráca s Johnom Lennonom patrí medzi najvýznamnejšie v histórii populárnej hudby. Paul McCartney je hudobník samouk. Ovláda hru na basovú gitaru, gitaru, klávesové a bicie nástroje. Je známy melodickým prístupom k hre na basgitaru (používa často brnkadlo), má všestranný a široký tenorový hlasový rozsah (nad štyrmi oktávami) a eklekticizmom (zaujíma sa o štýly spred rocku a popu cez klasiku až po elektronickú hudbu). Svoju hudobnú kariéru začínal v roku 1957 ešte ako člen skupiny Quarrymen, ktorá sa v roku 1960 pretrasformovala na The Beatles. V roku 1967, vydaním albumu Sgt. Pepper s Lonely Hearts Club Band , sa z McCartneyho jeho kreatívnym vedením po hudobnej, ale aj filmovej stránke, stal fakticky líder kapely. Jeho piesne skupiny Beatles „And I Love Her“ (1964), „Yesterday“ (1965), „Eleanor Rigby“ (1966) a „Blackbird“ (1968) sa radia medzi piesne sa najväčším počtom nahratých coververzií v histórii populárnej hudby. V roku 1970 McCartney debutoval ako sólový hudobník albumom McCartney . Po rozpade skupiny v roku 1970 sa McCartney venoval sólovej kariére. Spolu so svojou prvou manželkou Lindou a Dennym Lainom založili kapelu Wings. V 70. rokoch 20. storočia patrila kapela Wings s viac ako desiatkou medzinárodných Top 10 singlov a albumov medzi najúspešnejších hudobníkov dekády. Ako sólový hudobník pokračoval McCartney v kariére aj v roku 1980. V roku 1993 McCartney a Martin Glover (známy pod pseudonymom Youth) spolu založili experimentálne duo The Fireman. Okrem hudby sa Paul McCartney zúčastnil projektov na podporu medzinárodných charitatívnych organizácií týkajúcich sa takých tém, ako sú práva zvierat, lov tuleňov, kladenie mín, vegetariánstvo, chudoba a podpora hudobného vzdelávania. Paul McCartney je jedným z najúspešnejších hudobných umelcov všetkých čias. Je autorom 32 skladieb, ktoré sa dostali na vrchol rebríčka Billboard Hot 100 a podľa RIAA má v USA certifikovaný predaj 25,5 milióna hudobných nosičov. Má za sebou dve uvedenia do Rokenrolovej sieni slávy (ako člen The Beatles v roku 1988 ako sólista v roku 1999), 18 cien Grammy, v roku 1965 dostal od kráľovnej Rad britského impéria a v roku 1997 bol za prínos za hudbu povýšený na rytiera. V roku 2020 s odhadovaným majetkom 800 miliónov Libier patril k najbohatším hudobníkom na sveta. McCartneyho skladba „Yesterday“ (podpísaná podľa ústnej dohody s partnerom Johnom Lennonom menami obidvoch autorov – Lennon-McCartney) je podľa Guinessovej knihy rekordov najvyužívanejšou piesňou v dejinách populárnej hudby. V poslednej dobe sa mu podarilo prekonať ďalší rekord – najrýchlejšie vypredaný koncert. Na jeho koncert, ktorý sa uskutočnil 30. októbra 2005 v Omahe, boli lístky vypredané počas 14 minút.


Útočná puška

Context: Široké rozšírenie automatických pušiek nastalo po skončení druhej svetovej vojny. Automatické zbrane tohto charakteru sa však vo výzbroji armád objavovali už v priebehu vojny. Automatické zbrane jednotlivca, schopné rýchlej a účinnej streľby (na rozdiel od samopalov) zavádzala ako jedna z prvých sovietska červená armáda. Boli to jednak poloautomatické pušky Tokarev SVT 38, Tokarev SVT-40 a automatická Tokarev AVT 40 a Simonov AVS36. Práve mechanizmus týchto pušiek inšpiroval Nemcov ku konštrukcii zbrane StG 43 a jej zlepšenej verzie StG 44.


Puška

Context: Vývoj Počiatky strelných zbraní Prvopočiatky pušiek možno nájsť v prvých stredovekých ručných palných zbraniach, ktoré sa objavovali v polovici 14. storočia. Ručné strelné zbrane sú historicky nepatrne staršie ako delá. Predovky Prvé strelné zbrane boli nabíjané odpredu, ústím hlavne. Prvé ručná strelné zbrane boli tvorené jednoduchou hlavňou upevnenou objímkami na stvole, ktorý sa zakladal pod pažu strelca. Nemali pažbu, ani žiadny typ zámku. Odpaľovali sa priložením žeravého želiezka, neskôr luntu ( dútnáku ) k prachu v panvičke, spojenej kanálikom s hlavňou. Niektoré zbrane boli vybavené hákom (buď na stvole alebo priamo na hlavni), ktorý prenášal spätný ráz od výstrelu na okraj vozu alebo hradby. Nazývali sa hákovnice a z nich vznikli arkebuzy ( arkebuza sa považuje za skomolený český výraz hákovnica ). Pre streľbu na koni boli zbrane vybavené krátkym kovovým svolom, ktorý sa pri streľbe opieral o prsia (strelec-jazdec mal na sebe zbroj), nazývali sa petrinaly (z ). Zbrane malého kalibru nazývali husiti píšťaly, z čoho neskôr vznikol názov pištoľa. Všetky tieto zbrane boli nabíjané odpredu a nabíjanie bolo zdĺhavé a streľba pomalá. Obsluhu tvorili často dvaja alebo i viac mužov. Okolo roku 1440 bol zostrojený luntový zámok, dôležitý krok k možnosti mierenej streľby. Bol tvorený zverákom, v ktorom bol zachytený horiaci lunt ( dútnák ), ktorý sa jednoduchým mechanizmom mohol priložiť na panvičku s prachom. Pušky s týmto typom zámku boli dvoch druhov – ťažké arkebuzy a ľahké muškety, oba druhy však boli ťažké a strelec ich musel pri streľbe podopierať furketou. Až v 17. storočí vo Švédsku vznikla mušketa, ktorej hmotnosť klesla na a furketa sa prestala používať. Značný pokrok predstavoval kolieskový zámok, ktorý vznikol okolo roku 1515 v Nemecku. Obsahoval tvrdé zakalené rýhované koliesko, poháňané silnou pružinou. Koliesko sa naťahovalo kľúčom. Na koliesko sa prikladal kúsok pyritu uchytený v čeľusti. Pri výstrele sa koliesko prudko otočilo a vykresalo z pyritu iskry, ktoré dopadli na panvičku s prachom. Kolieskový zámok sa uplatnil predovšetkým u loveckých zbraní a sčasti aj na jazdeckých pištoliach v 16. storočí, predovšetkým pre relatívne vysokú cenu. Mušketami s kolieskovým zámkom boli vyzbrojené niektoré jednotky – napríklad mušketieri za Ľudovíta XIV. Ďalší významný vynález bol kresadlový zámok, ktorý vznikol na konci 16. storočia. Rýchlo vytlačil luntový a kolieskový zámok a udržal sa až do polovice 19. storočia, pričom niektoré časti jeho konštrukcie sa na loveckých zbraniach používajú dodnes. Kresadlový zámok má otáčavý kohút, poháňaný silnou pružinou. V čelusti kohútu je uchytený kresadlový kameň – pazúrik. Panvička s prachom je zakrytá odpruženou ocieľkou so zdrsneným povrchom. Pri výstrele naráža pazúrik na ocieľku a vykresáva iskry, súčasne je pritom ocieľka odtlačená a otvára tak panvičku s prachom, na ktorú dopadnú vykresané iskry. Prednosťou je predovšetkým pomerne vysoká pohotovosť zbrane a malé rozmery a hmotnosť zámku, čo umožnilo ďalej odľahčiť pušku. Kresadlový zámok bol tiež výrobne jednoduchší a lacnejší ako kolieskový zámok. Nevýhodou kresadlového zámku bola relatívne malá spoľahlivosť a problémy s vodou pri daždi. Prakticky rovnaký zámok (konštrukciou i rozmermi) sa používal aj na pištoliach. Iným významným objavom je drážkovaný vývrt hlavne. Napriek vyššiemu dostrelu a lepšej presnosti streľby sa presadzoval len pomaly, pretože vytváranie drážok ručným preťahovaním je veľmi pracné. Presadil sa až v polovici 18. storočia, keď bol objavený spôsob, ako vyrábať drážkovanie s potrebným stúpaním a ďalšími rozmermi strojovo, pomocou vhodných šablón. Posledným významným vynálezom vo vývoji odpredu nabíjaných pušiek a pištolí je vynález pekrusného zámku. Súvisí s objavom traskavej ortute a chlorečnanu draselného ako látok schopných výbuchu po údere alebo nápichu. Perkusný zámok prevzal z kresadlového zámku kohút, ktorý mal upravený tvar (miesto čeľustí mal rovnú plochu alebo dutinu) a panvička s ocieľkou bola nahradená pistonom (komínikom), na ktorý sa nasadzovala čiapočková perkusná zápalka (vynájdená približne v roku 1820). Pri výstrele udieral kohút na piston, na ktorom bola nasadená zápalka, zlož v zápalke nárazom explodovala a plameň prešľahol dutým pistónom do hlavne, kde zapálil prachovú náplň. Všetky tieto zbrane sa nabíjali odpredu, ústím hlavne, čo je predovšetkým v boji a za zlého počasia veľmi nepraktické. Je potrebné nasypať do hlavne strelný prach, utlačiť ho nabijákom, následne vložiť do hlavne tesniacu podložku a strelu a opäť ich utlačiť nabijákom, potom pripraviť k výstrelu zámok, nasypať na panvičku prach alebo nasadiť zápalku na pistón, natiahnuť kohút a vystreliť. Väčšina činností spojených s nabíjaním sa pritom dá robiť len po stojačky a vojak v poli je plne vystavený nepriateľskej paľbe. Zadovky Prvé ručné zbrane nabíjané zozadu sa objavujú už v polovici 16. storočia, ale príliš sa nerozlíšili. Rozvoj začína po vynáleze jednotného náboja, ktorý spojil dohromady všetky potrebné časti – strelu, prachovú náplň a zápalku. Prvý jednotný náboj skonštruoval v roku 1832 francúzsky puškár Lefaucheux. Náboj mal zápalku s kolíčkovou kovadlinkou a uplatnil sa hlavne v loveckých zbraniach. V roku 1845 vymyslel Francúz Flobert jednotný náboj s okrajovým zápalom – traskavá zmes bola umiestnená do dutého okraju nábojnice (dodnes sú tak vyrábané podobné náboje kalibru.22 Long Rifle). V roku 1866 vymyslel Američan Berdan zápalku so stredovým zápalom a v roku 1867 angličan Boxer zápalku s vnútornou kovadlinkou. Prvý jednotný náboj so stredovým zápalom skonštruoval v roku 1860 Francúz Pottet. Náboj mal papierovú nábojnicu, čo vylepšil angličan Boxer vytvorením celokovovej nábojnice. Vzniká puškový jednotný náboj v podobe, ako ho poznáme dodnes. V roku 1841 skonštruoval Mikuláš Dreyse pušku s valcovým odsuvným záverom a ihlovým zápalom – dlhá ihla prenikala celým nábojom až k zápalke, ktorá bola nalisovaná na dno strely. Vznikla prvá vojenská zadovka. Táto zbraň revolučný spôsobom zmenila spôsob boja – vysoká rýchlosť streľby a možnosť nabíjať zbraň po ležiačky viedla k rozpadu formácií pechoty a väčšiemu využívaniu terénu. Po Rakúsko – Pruskej vojne a rozhodujúcej bitke pri Hradci Králové v roku 1866 sa palebná a taktická prevaha zadoviek plne prejavila a nastal ich prudký rozvoj. V relatívne krátkom období rokov 1860 – 1890 vzniká obrovské množstvo najrozličnejších vojenských pušiek nabíjaných zozadu jednotným nábojom, objavujú sa desiatky patentov na najrozličnejšie spôsoby usporiadania záveru. Mnoho starších predoviek je tiež prerábaných na zadovky. V búrlivom rozvoji zadoviek sa postupne objavuje problém zvýšenia rýchlosti streľby a sú nachádzané vhodné technické riešenia. Vznikajú opakovacie pušky. Opakovačky Britská puška Martin-Henry – puška s ovládacou pákou Ruská puška Mosin-Nagant 1891/30 Nemecká puška Mauser 1898 Jedna z prvých prakticky použiteľných opakovačiek na jednotný náboj je legendárna puška Divokého západu Winchester model 1866. Je to zbraň s ovládacou pákou ( lever-action ) a trubicovým zásobníkom pod hlavňou na náboj s okrajovým zápalom. Pôvodne to bola originálna, ale nie príliš úspešná puška Volcanic, ktorú skonštruovali Horace Smith a Daniel B. Wesson. Oliver F. Winchester získal ich firmu a patenty a najal puškára Benjamina T. Henryho, aby pušku zdokonalil, predovšetkým zmenil druh streliva na náboje s okrajovým zápalom a vznikla puška Henry model 1860/1861 – slávna „henryovka“ – obľúbená lovcami, desperádmi i ochrancami dostavníkov a po americkej občianskej vojne bola zdokonalená na pušku Winchester model 1866. Podobný spôsob ovládania má aj opakovacia puška Spencer. Významným vynálezom je aj opakovacia brokovnica ovládaná posuvným predpažbím ( pump-action ), ktorú vytvoril Američan John Browning a vyrábala ju firma Winchester ako model 1897. Systém sa používa dodnes. V Európe sa vývoj uberal iným smerom – prednosť dostal jednotný náboj so stredovým zápalom, ktorý má lepšie používateľské vlastnosti. Presadil sa valcový odsuvný záver a nábojová schránka pod nábojiskom. Vývoj moderných vojenských opakovačiek je spojený predovšetkým s menami Mosin-Nagant (ruská puška 1881), Mannlicher (rakúska puška 1895) a veľmi rozšírený Mauser (nemecká puška 1888 a 1898). Vo Veľkej Británii vzniklo niekoľko typov Lee-Enfield, vo Francúzsku sa používali zbrane Lebel, v Dánsku a Nórsku Krag-Jørgensen, vo Švajčiarsku originálna konštrukcia Schmidt-Rubin, v Japonsku puška Arisaka. Väčšina týchto zbraní vznikla tesne pred koncom 19. storočia alebo v prvých rokoch 20. storočia. Väčšina armád tiež prešla na nitrocelulózový („bez dymový“) strelný prach. S týmito puškami (alebo puškami veľmi podobnými) vstúpili európske armády do prvej svetovej vojny a väčšina z nich aj o dvadsať rokov neskôr aj do druhej svetovej vojny. Samonabíjacie a automatické pušky Browning BAR 1918 Browning BAR 1928 Samonabíjacie a automatické pušky sa v princípe takmer nelíšia, hlavný rozdiel je v tom, že automatické pušky sú schopné streľby dávkou, kým samonabíjacie pušky túto vlastnosť nemajú. Automatické a samonabíjacie pušky sú súhrnne označované ako samočinné pušky. Prvé konštrukcie samonabíjacích pušiek sa objavujú veľmi skoro po zavedení jednotného náboja a ešte pred zavedením bez dymového prachu. Už v roku 1863 získal Američan Regulus Pilon patent na samočinnú pušku, v roku 1866 získal angličan Joseph Curtiss patent na samočinnú pušku s valcovým zásobníkom. Postupne sa objavujú ďalšie konštrukcie (Plesner, Krnka, Winchester, Maxim, Mannlicher, Rudnickij...). Hlavným problémom prvých konštrukcií bola nízka spoľahlivosť a vysoká spotreba munície – už pre opakovačky sa vyžadovalo 150 – 200 nábojov, čo predstavuje okolo nábojov a pri intenzívnej paľbe boli spotrebované za niekoľko minút. Pred prvou svetovou vojnou boli zavedené samočinné pušky Mongdragon (1908), Mauser (1910), Browning (1911), Fedorov (1913) a Tokarev. Počas prvej svetovej vojny vzniklo niekoľko ďalších zbraní, z ktorých len niektoré boli zavedené aj do výzbroje armád. V Rusku vznikol Avtomat Fjodorova 1916. Táto zbraň má v histórii ručných strelných zbraní pomerne významné miesto, pretože svojím pojatím je predobrazom moderných vojenských automatických zbraní. Zbraň pracovala s krátkym záklazom hlavne a používala pôvodne japonský náboj Arisaka kalibru 6,, neskôr podobný náboj ruskej výroby. Odnímateľný zásobník bol na 25 nábojov. Za povšimnutie stojí celková koncepcia, dĺžka zbrane je a hmotnosť bez zásobníka, s plným zásobníkom. Predpokladalo sa použitie 4 zbraní v čate a bola nasadená bojovo na fronte proti Nemecku. Zbraň bola vyrobená v počte asi 3 200 kusov a používala sa aj po revolúcii do roku 1925. Ďalšou známou a úspešnou samočinnou puškou je americký M1918 Browning Automatic Rifle, ktorá svojou koncepciou tvorí prechod medzi automatickými puškami a ľahkými guľometmi. Je to pomerne ťažká zbraň (7,2 – ) pracujúca na princípe odberu plynov z hlavne a vybavená zásobníkom na 20 nábojov. Používala sa s rôznymi úpravami až do 60. rokov a bola vyrábaná aj v iných krajinách. V medzivojnovom období vývoj pokračoval a vznikali ďalšie zbrane, ale do výzbroje ich bolo prijatých len málo. Je to predovšetkým americká puška Garand M1 kalibru .30-06 a Johnson model 1941 rovnakého kalibru, nemecká puška pre výsadkárov FG 42 kalibru a sovietske pušky Simonov AVS-36, a predovšetkým konštrukcie Tokarev – samonabíjacie SVT-38 a SVT-40 a automatická ATV-40. Po druhej svetovej vojne nastáva postupne odklon od samočinných pušiek (zbraní v puškovom kalibri) a prednosť dostávajú ľahšie zbrane na náboj stredného balistického výkonu, ktorým sa hovorí útočné pušky alebo automatické karabíny. Napriek tomu vzniklo niekoľko zbraní, ktoré je potrebné spomenúť. Je to napríklad rozšírená belgická automatická puška Fabrique Nationale de Herstal FN FAL, vyrábaná v mnohých štátoch a zavedená do výzbroje mnohých armád sveta (napríklad vo Veľkej Británii ako L1A1, v Kanade ako FN K1 a FN K2, používa sa v Indii, Brazílii, Austrálii..), do výzbroje armády SRN bola neskôr zavedená puška Heckler & Koch G3, ktorej počiatočný vývoj prebiehal v Španielsku, vo firme CETME, je zavedená napríklad aj vo Švédsku a mnohých ďalších armádach. Vo vysokom počte bola a stále je vyrábaná a používaná aj sovietska samonabíjacia puška Dragunov SVD-63, predurčená ako ostreľovačská puška a zavedená v mnohých krajinách. Pušky v „plnom“ puškovom kalibri nábojov bývajú niekedy označované ako battle rifle teda približne „bojové pušky“, pre odlíšenie od zbraní s menším výkonom. Tieto zbrane sú obvykle v kalibroch 7,62×54R, 7,62×51 NATO (= .308 Win), .303 British, .30-06 Springfield, vzácnejšie aj 7,92x57 Mauser a moderný .338 Lapua Magnum. Vo výzbroje súčasných armád je puška (ako druh zbrane) používaná pomerne málo, ale jej miesto je stále nezastupiteľné. Pušky sa používajú predovšetkým ako ostreľovačské zbrane pre presnú streľbu na väčšie vzdialenosti. Treba pripomenúť, že okrem sovietskej pušky Dragunov SVD-63 je väčšina ostatných ostreľovačských pušiek odvodená od štandardných samočinných pušiek, alebo dokonca od loveckých opakovačiek, hoci v posledných rokoch sa znovu začínajú objavovať špecializované konštrukcie.


.22 Winchester Magnum

Context: Pozri aj  Zoznam nábojov do ručných zbraní Zoznam nábojov do pušiek Typy striel Palná zbraň


Automatická puška

Context: Známe automatické pušky Medzi najznámejších výrobcov automatických zbraní patria Ižmaš (Rusko, najmä známy AK-47 a jeho deriváty) alebo Colt s Manufacturing Company (USA, ktorý vyrába pušky M-16 a jej deriváty). Kategória:Pušky


.222 Remington


Útočná puška

Context: História Českí vojaci vyzbrojení útočnými puškami vz. 58. Termín „útočná puška“ je odvodený od nemeckej zbrane „Sturmgewehr“ StG 44 ( – útok, gewehr – puška, zbraň) zavedenej na konci 2. svetovej vojny. Samotný termín zaviedol A. Hitler a „útočné“ pušky používala nemecká armáda najmä počas ústupových bojov v neskoršej fáze vojny, teda prevažne pri obrane. Napriek tomu, že Sturmgewehr 44 býva často označovaná za prvú tejto kategórie, zbrane používajúce zmenšený puškový náboj schopné strieľať dávkou existovali už skôr. Ide však o kategóriu, ktorú možno označiť ako automatická puška. Zrejme prvou z nich bola talianska zbraň Cei-Rigotti, ktorá používala náboje 6,5x52mm Mannlicher-Carcano. Ďalšou bola ruská zbraň „ručnojeružjo-pulemjot“ model 1916 konštruktéra V.G. Fjodorova. Išlo v podstate o automatickú pušku používajúcu náboj 6,5x50mm Arisaka. V Rusku bol pre podobný typ zbraní zavedený termín „avtomat“. Prvou jednotkou vyzbrojenou puškami tohoto typy sa 1. decembra 1916 stala zvláštna rota elitného 1. izmailského pluku, ktorá sa tak stala historicky prvou jednotkou na svete vyzbrojenou výhradne automatickými zbraňami. Ďalšou zbraňou obdobného charakteru bola americká M1918 Browning Automatic Rifle, ktorá v sebe spájala charakteristiky automatickej pušky a ľahkého guľometu. Široké rozšírenie automatických pušiek nastalo predovšetkým po skončení druhej svetovej vojny. Automatické zbrane tohto charakteru sa však vo výzbroji armád objavovali už v priebehu vojny. Automatické zbrane jednotlivca, schopné rýchlej a účinnej streľby (na rozdiel od samopalov) zavádzala ako jedna z prvých sovietska červená armáda. Boli to jednak poloautomatické pušky Tokarev SVT 38, Tokarev SVT-40 a automatická Tokarev AVT 40 a Simonov AVS36. Práve mechanizmus týchto pušiek inšpiroval Nemcov ku konštrukcii zbrane StG 43 a jej zlepšenej verzie StG 44. Po skúsenostiach s nemeckým nasadením zbraní tejto kategórie pristúpili k zavádzaniu útočných pušiek prakticky všetky krajiny. V súčasnosti sa stali útočné pušky štandardnou zbraňou pechoty väčšiny krajín.


Pištoľ

Context: Dejiny Súbor:Navy pistol model 1849 mg 5112.jpg|náhľad|Pištoľ francúzskeho námorníctva, model 1849, fungujúca na princípe mechanizmu Zápalka (zbrane) Rozvoj kolieskového zámku v 16. storočí podnietil vznik prvých pištolí, ktoré postupne prešli do výzbroje jazdeckých armád. Najstaršie pištole mali ťažkú pažbu vyrobenú z kosti, tvrdého dreva alebo železa, zakončenú guľatou hlavicou. Pištole nabíjané spredu boli najrozšírenejšie, ale našli sa už aj zadovky. Neskôr sa pažby odľahčili, predpažbie siahalo až k ústiu hlavne. V priebehu ďalších storočí sa začali používať pištole s kresadlovým zámkom a neskôr s perkusným zapaľovaním. V 19. storočí sa civilné pištole hojne používali v súbojoch. Snaha zvýšiť rýchlosť streľby, resp. skrátiť čas potrebný na nabíjanie viedol k vývoju pištolí s viacerými hlavňami. Tento princíp pretrval dodnes u deringerov, miniatúrnych zbraní s dvomi až štyrmi hlavňami. Iný spôsob, ako vystreliť zo zbrane viackrát, bolo použitie revolverového zásobovania – otočného valca s viacerými nábojovými komorami, umiestneného za hlavňou. Pôvodne sa tento princíp používal nielen u krátkych palných zbraní, teda revolverov, ale aj u pušiek a karabín. Prvé pištole so zásobníkom, tzv. samonabíjacie pištole sa objavili v 90. rokoch 19. storočia. Borchardt 1893 bola prvá pištoľ so zásobníkom umiestneným v pažbe.


.17 Hornady Magnum Rimfire


.380 ACP


Samopal

Context: História  1. svetová vojna Dôvodom vývoja nového typu zbraní bol fakt, že pešiak s bežnou puškou nemal proti guľometom žiadnu šancu. Na boj v zákopoch ani nebolo potreba zbrane ako pušky. Ich veľký dostrel pre bežného pešiaka nebol vôbec dôležitý. Zbrane boli navyše veľmi veľké a neohrabané, namiesto nich stačili v boji v zákopoch aj pištole a revolvery, tie však nemali potrebnú kapacitu streliva. Pušky, sa síce dali využiť v statickej zákopovej vojne ale v útoku strácali svoje výhody kvôli nízkej kadencii streľby. Navyše ak útočiaci pešiak prežil beh zemou nikoho a vnikol do nepriateľského zákopu, tak mu boli opäť značné rozmery jeho zbrane na príťaž. MP 18 Nový samopal mal byť akýmsi kompromisom, spájal kompaktnosť pištolí s efektívnosťou guľometov. V roku 1915 Talian Abiel Botel Revelli vyvinul automatickú zbraň na náboj Glisenti . Jeho vynález – dvojhlavňový Villar Perosa M15 tak ešte cez vojnu skončil v zákopoch. Jeho účinný dostrel bol len a hmotnosť až . Celkovo sa tento prvý samopal nestal úspešný aj vďaka vysokej kadencii až 1200 výstrelov za minútu. Niektoré jeho prvky sa však využili pri ďalších konštrukciách ako bol napríklad Beretta Modello 1918. Tento samopal pripomínal karabínu Menlicher Corcano, mal drevenú pažbu, sklopný bodák a celkovú dĺžku . Tento samopal mal už i prijateľnú hmotnosť a kadenciu 900 výstrelov za minútu, ani on však nebol príliš úspešný. V Nemecku sa pre potreby armády začal vyrábať samopal až v polovici roku 1918. Išlo o vynález Huga Schmeissera a Theodora Bergmanna. Bergmann MP18 „ Muskete “ sa pažbou podobal na pušku Mauser 98, bol dlhý a vážil 5,, kvôli čomu ho museli obsluhovať dvaja vojaci (strelec a nosič munície). Ako strelivo sa používali náboje Parabellum , ktoré sa vkladali do neveľmi spoľahlivých zásobníkov po 32 ks. Aj tento samopal strieľal iba dávkou z otvoreného záveru, ktorého puzdro prechádzalo do perforovaného krytu hlavne. Mal kadenciu 650 výstrelov za minútu a účinný dostrel , čo na boj v zákopoch celkom stačilo. Verseillská zmluva však porazenej nemeckej armáde zakázala samopaly používať. 2. svetová vojna Súbor:Пистолет-пулемет системы Шпагина обр. 1941.jpg|thumb|PPŠ-41 Nemci vyvinuli samopaly MP38 a MP40, používajúce strelivo typu Luger kalibru . Briti používali samopaly Lanchester MK I a Sten. Sovietska armáda bola vyzbrojená samopalmi s drevenou pažbou PPŠ-41, PPD-40 a neskôr i PPS-43 so sklopnou opierkou ramena. Sovietske samopaly používali strelivo typu Tokarev kalibru . Na začiatku sovietsko-nemeckej vojny ich však bolo iba málo a to hlavne v dôsledku diletantských rozhodnutí najvyšších veliteľov, ktorí tieto nové zbrane veľmi podceňovali. Počas bojov však čoskoro vyšlo najavo, že samopaly sú pre pechotu veľmi potrebné. Sprvu sa používali iba pre špeciálne jednotky, no ich útočný potenciál a kvalita v boji zblízka, či v bojoch o mestá vyniesli samopaly medzi najdôležitejší vojenský materiál, takže koncom vojny ich používali prakticky všetky druhy vojska. Americké vojská boli vyzbrojené samopalmi Thompson M1, ktorý používal strelivo typu 45 ACP. Ku koncu vojny Nemci vyrobili pušku „Sturmmgewehr“ (čo v preklade znamená: útočná puška) najprv nazvaná MP 43 neskôr s určitými modifikáciami označovaná ako StG 44. Bola skĺbením dlhého dostrelu pušiek a kadencie samopalov. Napriek tomu, že táto zbraň priebeh vojny nijak nezvrátila, znamenala veľký kvalitatívny pokrok vo výzbroji pechoty a určila trend do budúcnosti. Súčasnosť Samopaly sú v súčasnosti pre svoj výkon, malé rozmery a hmotnosť populárne aj medzi organizovaným zločinom a teroristami. Moderné samopaly Hafdasa C-4 (Argentína) Halcon M-1943 (Argentína) FN P90 (Belgicko) Heckler & Koch MP5 (Nemecko) Heckler & Koch MP7 (Nemecko) MAC M10 (USA) vz. 61 „Škorpion“ (Česko-Slovensko) Uzi (Izrael)


.50 BMG


Útočná puška

Context: Napriek tomu, že táto zbraň býva označovaná za prvú tejto kategórie, zbrane používajúce zmenšený puškový náboj schopné strieľať dávkou existovali už skôr. Ide však o kategóriu, ktorú možno označiť ako automatická puška. Zrejme prvou z nich bola talianska zbraň Cei-Rigotti, ktorá používala náboje 6,5x52mm Mannlicher-Carcano. Ďalšou bola ruská zbraň „ručnojeružjo-pulemjot“ model 1916 konštruktéra V.G. Fjodorova. Išlo v podstate o automatickú pušku používajúcu náboj 6,5x50mm Arisaka. V Rusku bol pre podobný typ zbraní zavedený termín „avtomat“. Prvou jednotkou vyzbrojenou puškami tohoto typy sa 1. decembra 1916 stala zvláštna rota elitného 1. izmailského pluku, ktorá sa tak stala historicky prvou jednotkou na svete vyzbrojenou výhradne automatickými zbraňami. Ďalšou zbraňou obdobného charakteru bola americká M1918 Browning Automatic Rifle, ktorá v sebe spájala charakteristiky automatickej pušky a ľahkého guľometu.


.25 ACP


Ostreľovačská puška

Context: Charakteristika Ostreľovačská puška je oveľa presnejšia ako ostatné pušky. Takmer všetky ostreľovačské pušky používajú puškohľad, ktorý umožňuje vidieť aj veľmi vzdialené ciele. Existujú dva typy ostreľovačských pušiek: opakovacie pušky, ktoré po každom výstrele musí strelec znovu nabiť, a poloautomatické pušky, ktoré vystrelia jeden náboj, keď je natiahnutá spúšť, a sú automaticky pripravené na ďalší výstrel. Plne automatické pušky strieľajú plynule, kým je natiahnutá spúšť. Typicky, opakovacie pušky majú dlhší dostrel a sú presnejšie ako poloautomatické pušky preto, lebo musia byť po každom výstrele znovu ručne nabité, a tak majú nižšiu kadenciu ako poloautomatické pušky, ktoré strieľajú tak rýchlo, ako dokáže strelec rýchlo stláčať spúšť. Na blízke vzdialenosti alebo v situáciách, kedy musí strelec strieľať rýchlo za sebou, môže dať ostreľovač prednosť poloautomatickej puške. Príklady opakovacích ostreľovačských pušiek sú M40, R700 alebo M24 SWS. Príklady poloautomatických ostreľovačských pušiek sú M21 SWS, Dragunov alebo Barrett M82.


.357 Magnum


.38 Special


.308 Winchester


.223 Remington

Context: Pozri aj  Zoznam nábojov do ručných zbraní Zoznam nábojov do pušiek Typy striel Palná zbraň Kategória:Strelivo


Puška

Context: Introduction Rakúsko-Uhorská puška Mannlicher M1890 Puška je individuálna strelná zbraň jednotlivca, charakteristická dlhou hlavňou s drážkovaným vývrtom. Určená je na ničenie živej sily protivníka priamou paľbou. S nasadeným bodákom sa dá použiť aj ako chladná zbraň. Drážkovaný vývrt hlavne, ktorý sa začal používať v 19. storočí uvádza vystrelené strely do rotácie a tým zvyšuje ich presnosť a dostrel. Pod pojmom puška sa obvykle myslí dlhá strelná zbraň nabíjaná zozadu jednotným typom nábojov. Kaliber pušiek sa v súčasnosti pohybuje od do , v minulosti mali pušky na jednotný náboj kaliber od do výnimočne i viac. Pušky nabíjané odpredu, muškety a arkebuzy mali kaliber aj viac ako . Špeciálne pušky, najmä moderné veľkokalibrové ostreľovačské zbrane majú kaliber do , protitankové a protimateriálové pušky 14, či dokonca .


.357 SIG


FA-MAS

Context: Dejiny a výroba Táto zbraň bola skonštruovaná na prelome 60. a 70. rokov 20. storočia. Prvých 10 kusov bolo vyrobených štátnou zbrojovkou v roku 1971. Do výzbroje bola zaradená v roku 1975 po dvoch rokoch trvajúcich intenzívnych armádnych skúškach a nahrádzala dosluhujúcu automatickú pušku MAS-49 a samopal MAT 49. V rokoch 1977 - 1982 prebiehala sériová výroba v počte 148 000 kusov.


Ostreľovačská puška

Context: Náboje Súbor:Rifle cartridge comparison.jpg|náhľad|Puškové náboje, zľava: .50 BMG, .300 Win Mag, .308 Winchester, 7,62 Russian Short, 5,56 NATO, .22 LR Ostreľovačské pušky používajú náboje kalibru od 5,99 mm nábojov .22 LR, ktoré používa mnoho malých pištolí až po kaliber 12,7 mm nábojov .50 BMG, ktoré používa guľomet M2 Browning. Menšie náboje ako .22 LR sa často používajú na kratšiu vzdialenosť, zvyčajne s tlmičom. Náboj je príliš slabý a má krátky dostrel nato aby zasiahol človeku podobné ciele. Naopak, väčšie náboje ako .50 BMG sú používané v ťažkých ostreľovačských puškách, ktoré sa často používajú na zničenie ľahkých vozidiel a zariadení. Používajú sa pri streľbe z veľkých vzdialeností nad 1,5 km. Pre bežné bojové použitie sú veľmi drahé, objemné a na krátku vzdialenosť nepresné. Náboj Maximálny efektívnydostrel 7,62 × 39 mm 350 m 5,56 × 45 mm 550 m 7,62 × 51 mm (.308 Winchester) 800 m 7,62 × 54 mm R 800 m .30-06 Springfield 800 m 7 mm Remington Magnum 9001 100 m .300 Winchester Magnum 9001 200 m .338 Lapua Magnum 1 2001 500 m .50 BMG (12,7 × 99 mm NATO)12,7 × 108 mm (Ruský) 1 5002 000 m 14,5 × 114 mm 1 8002 300 m .408 Chey Tac 2 300 m


SIG Mosquito

Context: Introduction  SIG Mosquito je samonabíjacia pištoľ vyrábaná firmou Swiss Arms. Rám pištole je z polyméru, vonkajšia poistka je prístupná pre pravákov i ľavákov. Pištoľ je osadená Picatinny koľajničkami a umožňuje tak pripojiť väčšinu štandardného príslušenstva. Povrch je čierny.


RPK

Context: Varianty  RPK verzia s pevnou pažbou RPKN verzie RPK s lištou na ľavej strane zbrane pre nočné zameriavače RPKS verzie so sklopnou ramenný opierkou RPKSN verzie RPKS s lištou na ľavej strane zbrane pre nočné zameriavače RPK-22 verzia RPK pre náboj 22. LR, tento guľomet používali vo výcviku užívatelia RPK RPK-74 verzia s pevnou pažbou RPK-74N verzie RPK-74 s lištou na ľavej strane zbrane pre nočné zameriavače RPKS-74 verzie so sklopnou ramenný opierkou RPKS-74N verzie RPKS-74 s lištou na ľavej strane zbrane pre nočné zameriavače RPK-74m verzia ktorá sa vyrába od 90. rokov, kombinuje RPK-74, RPKS-74 a RPK-74N, pažba, zásobník, predpažbia a pištoľová pažbička sú z nárazuvzdorného čierneho plastu


.30-06 Springfield

Context: Zbrane, ktoré používali tento náboj Opakovaciu pušku Springfield M1903, ktorá sa začala používať kedysi spolu s nábojom .30-03, rýchlo modifikovali na náboj .30-06 Springfield. Používal sa aj v puške M1917 Enfield, poloautomatickej M1 Garand, automatickej M1918 Browning a veľa guľometoch, napr. série M1919.


.357 Magnum

Context: Introduction Náboje .357 Magnum Porovnanie niektorých druhov nábojov. .357 Magnum tretí zľava. .357 Magnum je revolverový náboj vytvorený pánmi Elmerom Keithom a Phillipom Sharpeom a výrobcom zbraní Smith & Wesson. Tento náboj bol odvodený od náboja .38 Special (taktiež vyvinutý firmou Smith & Wesson). Náboj .357 Magnum bol predstavený v roku 1934 a dnes je veľmi rozšírený. .357 Magnum bol vyvíjaný uprostred 30. rokov 20. storočia ako priama odpoveď na náboj .38 Super Automatic od firmy Colt. V tom čase bol náboj .30 Super jediným pištoľovým nábojom použiteľným pokiaľ sa niekdo kryl za automobilom alebo proti prvým nepriestrelným vestám. Aby sa Smith & Wesson znovu stal vedúcim výrobcom zbraní v tejto oblasti, tak vyvinul náboj .357 Magnum. Ten bol vyvinutý z náboja .38 Special. Došlo k zmene množstva prachovej náplne (zvýšenie) a predĺženiu nábojnice. Dôvodom k predĺženiu nábojnice bolo to, aby nebolo možné nabiť tento nový silnejší náboj do zbraní komorovaných na náboj .38 Special. Takáto zámena by mohla byť veľmi nebezpečná pre strelca a jeho okolie a navyše by mala veľmi negatívny vplyv na životnosť zbrane. Tento náboj je mnohými považovaný ako excelentný náboj pre sebaobranu vďaka svojím zastavovacím schopnostiam. Výskum týkajúci sa terminálnej balistiky prevedený Marshall & Sanow ukázal vysokú pravdepodobnosť zastavení útočníka jedným výstrelom. Ale tento náboj spôsobuje veľký zdvih zbrane a spätný ráz (hlavne u zbraní s kratšou hlavňou), ktorý niektorí strelci nemusia byť schopní zvládnuť.


.303 British

Context: Vznik V roku 1888 bola do výzbroje britskej armády zavedená puška Lee Metford a vo februári 1889 pre ňu prijatý náboj, dnes označovaný ako .303 British. Pôvodne bol laborovaný čiernym prachom, mal valcovú strelu s oblou špičkou, oloveným jadrom a plášťom z mediniklu. Strela o hmotnosti 13,76 g mala počiatočnú rýchlosť 560 m/s.


Pancierovka 27

Context: Parametre  Dlžka zbrane: 1030 mm Hmotnosť zbrane: 6,4 kg Hmotnosť náboja: 3,75 kg Kaliber nadkalibernej strely: 98 mm Obsluha: 2 muži (strelec, nosič nabojov) Rýchlosť streľby: 6 rán za minútu


Vzduchová puška

Context: Kaliber Vzduchové pušky mávajú rôzny kaliber: 4,5 mm (0,177 ″) 5,0 mm (0,2 ″) 5,5 / 5,6 mm (0,22 ″) 6,35 mm (0,25 ″)


7,63 × 25 mm Mauser

Context: Introduction Náboj 7, 63 × 25 mm Mauser 7,63 × 25 mm Mauser (0.30 Mauser Automatic) bol náboj pôvodne vyvinutý pre pištoľ Mauser C96. Základom pre toto strelivo bol náboj 7,65 × 25 mm Borchardt z roku 1893 - jediná úspešnejšia munícia pre samonabíjaciu pištoľ tej doby. Náboj 7,63 mm Mauser je niekedy zamieňaný s neskorším 7,65 mm Parabellum (0.30 Parabellum), ide tiež o pištoľový náboj s nábojnicou fľašového tvaru. Ďalej sa náboj 7,63 mm Mauser stal základom pre sovietsky náboj 7,62 × 25 mm Tokarev. Aj keď sú rozmery ich nábojníc takmer totožné, má náboj 7,62mm Tokarev silnejšiu prachovú náplň a celkovo nie je vhodný pre použitie v pištoli Mauser C96 alebo inej strelnej zbrani určenej pre náboj 7,63 mm Mauser.


Pomývačný potok

Context: Od prameňa tečie na krátkom úseku na sever, následne sa stáča na severozápad, preteká dolinou Pomývač a na hornom toku postupne priberá niekoľko krátkych prítokov: zľava z východného svahu Pomývačného grúňa (1 001,7 m n. m.), sprava prítok prameniaci južne od kóty 1 021 m, opätovne zľava z VSV svahu Pomývačného grúňa, sprava prítok vznikajúci západne od kóty 1 021 m a zľava zo severovýchodného svahu Pomývačného grúňa. Na dolnom toku priberá sprava Pavľusovú, zľava prítok zo severozápadného svahu Pomývačného grúňa a sprava krátky prítok z juhozápadného svahu Lômika (1 000,1 m n. m.). V doline Šaling, neďaleko horárne Boldiška a východne od čiernobalockej miestnej časti Dobroč, sa v nadmorskej výške približne 650 m n. m. vlieva do Šalingu.


Tichý kanál

Context: Tok Pramení v osade Tichý dvor, ktorá sa nachádza neďaleko obce Golianovo. Spočiatku tečie na juhovýchod, následne sa stáča na juh a v nadmorskej výške približne 147 m.n.m sa vlieva do potoka Kadaň. Tichý kanál nepriberá žiadne prítoky.


Červená voda (prítok Vajskovského potoka)

Context: Opis toku Od prameňa tečie severojužným smerom v blízkosti malej chatovej osady na južnom svahu Lomu a následne vteká do Horehronského podolia (podcelok Lopejská kotlina). Tu tečie územím na západnom okraji Krpáčova, stáča sa na juhozápad, sprava priberá prítok z JJZ úpätia Lomu a následne zľava prítok, ktorý vyteká z vodnej nádrže Krpáčovo. Na dolnom toku sa stáča na juh a na juhovýchodnom úpätí vrchu Okosená (831,3 m n. m.), SSV od Dolnej Lehoty, sa v nadmorskej výške približne 592 m n. m. vlieva do Vajskovského potoka.


Pomývačný potok

Context: Opis toku Od prameňa tečie na krátkom úseku na sever, následne sa stáča na severozápad, preteká dolinou Pomývač a na hornom toku postupne priberá niekoľko krátkych prítokov: zľava z východného svahu Pomývačného grúňa (1 001,7 m n. m.), sprava prítok prameniaci južne od kóty 1 021 m, opätovne zľava z VSV svahu Pomývačného grúňa, sprava prítok vznikajúci západne od kóty 1 021 m a zľava zo severovýchodného svahu Pomývačného grúňa. Na dolnom toku priberá sprava Pavľusovú, zľava prítok zo severozápadného svahu Pomývačného grúňa a sprava krátky prítok z juhozápadného svahu Lômika (1 000,1 m n. m.). V doline Šaling, neďaleko horárne Boldiška a východne od čiernobalockej miestnej časti Dobroč, sa v nadmorskej výške približne 650 m n. m. vlieva do Šalingu. Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Hrona Kategória:Vodné toky vo Veporských vrchoch Kategória:Vodné toky v okrese Brezno


Pomývačný potok

Context: Introduction  Pomývačný potok je potok na Horehroní, v centrálnej časti okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Šalingu, má dĺžku km a je tokom V. rádu.


Jedľovský potok

Context: Opis toku Od prameňa tečie sprvu juhovýchodným smerom, sprava priberá krátky prítok zo SSV svahu Kalinca (574,3 m n. m.), preteká intravilánom obce Belejovce a stáča sa severojužným smerom. Pod obcou priberá pravostranný prítok z JV svahu Kalinca, následne vytvára oblúk prehnutý na východ a prechodne tečie juhojuhozápadným smerom. V lokalite Klokočiny ďalej priberá sprava prítok z JV svahu Kalinca, z tej istej strany tiež krátky prítok vznikajúci JJV od kóty 570,9 m, postupne sa stáča a pokračuje juhovýchodným smerom. Z ľavej strany potom priberá prítok zo ZJZ svahu Rohule (595,4 m n. m.), preteká intravilánom obce Vyšná Jedľová, esovito sa ohýba a na jej dolnom konci priberá ľavostranný prítok z JJZ svahu Rohule. Ďalej tečie výraznejšie zvlneným korytom, tečie intravilánom obce Nižná Jedľová, kde zľava priberá prítok z JJZ svahu Malej Rohule (500 m n. m.) a pod obcou tečie juhojuhozápadným smerom. Zľava následne priberá krátky prítok prameniaci severne od Hrabníkov (348 m n. m.), ďalej už pokračuje severojužným smerom a opäť zľava ešte priberá krátky prítok zo ZJZ svahu Hrabníkov. Napokon podteká štátnu cestu č. I/77 a západne od mesta Svidník sa v nadmorskej výške 230,8 m n. m. vlieva do Ondavy. Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Ondavy Kategória:Vodné toky v Ondavskej vrchovine Kategória:Vodné toky v okrese Svidník


Ublianka

Context: Opis toku V pramennej oblasti vytvára vejár viacerých krátkych prítokov a tečie južným smerom. Vstupuje do Beskydského predhoria, do podcelku Ublianska pahorkatina, preteká územím obce Kalná Roztoka, kde priberá ľavostrannú Chmeľnicu a významnejší pravostranný prítok, na území obce Klenová priberá pravostranný Tapovec a ďalej tečie juhovýchodným smerom. Po sútoku s Volovským potokom začína výraznejšie meandrovať, sprava priberá Luh a viac rozširuje svoje kotyto. Vstupuje na územie obce Ubľa, kde postupne priberá Savkov potok sprava, Brezovčík zľava a Stežnú sprava. Pred vstupom na Ukrajinu ešte vytvára veľký oblúk a opúšťa naše územie. Na území Ukrajiny sa tok výrazne horizontálne vlní, preteká okrajom obce Malyj Bereznyj, v blízkosti ktorej ústi do Uhu ().


Bradliansky potok (prítok Hrabovca)

Context: Opis toku V celom priebehu tečie severozápadným smerom a to v svojej hornej polovici lesom a v dolnej polovici trvalým trávnym porastom a ďalej ornou pôdou, kde je orámovaný pásom potočnej stromovej vegetácie. Jeho prameň a úsek 500 m horného toku sa nachádzajú na území obce Skároš, ďalej Bradliansky potok tvorí obecnú hranicu medzi Skárošom a Rákošom a v dolnej časti tvorí obecnú hranicu medzi Vyšnou Myšľou a Rákošom až po ústie do vodného toku Hrabovec. Hrabovec ústi do Olšavy a táto ďalej ústi do Hornádu v povodí Hornádu. V celom svojom priebehu preteká okresom Košice-okolie.


Olšava (prítok Hornádu)

Context: Opis toku Najprv preteká katastrálnym územím obce Lesíček sprvu severojužným smerom a vteká do Lúčinskej kotliny. Tu sa najprv stáča na juhozápad, preteká v blízkosti spomenutej obce a sprava postupne priberá bezmenný prítok z východného svahu Vyšnej Obadovej (), Obadovský potok, prítok z lokality Kopaniny a oblúkom sa stáča na juhovýchod. Ďalej priberá ľavostranné prítoky; zo západného svahu Dubovej (), Tuhrinský potok (), Olšavku a rozširuje svoje koryto. Potom sa stáča na juh, následne priberá vodnatejší Jedľovec taktiež zľava, preteká okrajom obce Opiná a na krátkom úseku preteká podcelkom Olšavské predhorie. Priberá ľavostranný Mokrý potok (), ktorý tu bifurkuje a vstupuje do Košickej kotliny. Ďalej tečie cez obec Kecerovce, pričom oddeľuje jej miestne časti Kecerovské Pekľany na pravom a Kecerovské Kostoľany na ľavom brehu, priberá ďalšie rameno Mokrého potoka i Kostoliansky potok a začína výraznejšie meandrovať. Následne postupne priberá ďalšie ľavostranné prítoky. Najprv Hrabovec (), v blízkosti obce Boliarov Boliarovský potok (ústi pri osade Nižný Mlyn, kde je na vedľajšom ramene Olšavy vybudovaný vodný mlyn), Rankovský potok pri Bačkovíku, vzápätí obteká obec Čakanovce, pričom južne od nej priberá Herliansky potok () a prítok pretekajúci lokalitou Ortoviská. Pokračuje východne od obce Bidovce a juhovýchodne od susedného Ďurďošíka priberá svoj najvýznamnejší prítok, pravostrannú Trstianku (), v oblasti ich sútoku je vybudovaná malá vodná nádrž Bidovce. Následne vznikol na rieke obtočník, meandrovanie sa zintenzívňuje, zľava priberá ďalší významný prítok - Svinický potok, tečie okrajom obce Olšovany a priberá ľavostranný Ďurkovský potok (). Potom priberá pravostranný prítok z východného svahu Margity (), v blízkosti osady Dilkoš ľavostranný Črepník a Bystrý potok a pri obci Vyšný Čaj ešte krátky pravostranný prítok tečúci obcou. Ďalej vytvára ďalší obtočník, priberá prítok () vznikajúci južne od obce Ruskov zľava a tečie okrajom obcí Blažice, Nižný Čaj a Bohdanovce, pričom sa stáča k juhozápadu. Z ľavej strany priberá Bohdanovský potok (), rieka vytvára vedľajšie rameno, sprava priberá krátky prítok z oblasti Stráne a opätovne tečie na juh. Pri samote Balota sa najprv spája s vedľajším korytom, priberá ľavostranný Hrabovec, pri Vyšnej Myšli potok pretekajúci obcou a Bystrý potok (obidva zľava) a oblúkom sa stáča na západ.


Čertov jarok

Context: Opis toku Po vzniku potok pokračuje chvíľu na severozápad a následne tvorí výraznejší oblúk prehnutý severným smerom, v ktorom sa obracia na západ. Tečie dorasteným listnatým lesom, znovu vytvára oblúk smerujúci na sever a pokračuje stále západným smerom. Je premostený miestnou účelovou komunikáciou, križuje sa s elektrickým vedením vysokého napätia a definitívne sa stočí na severozápad. Nakoniec sa, v nadmorskej výške vlieva do Suchého potoka, ako jeho významný pravostranný prítok.


Rakov potok

Context: Opis toku Od prameňa tečie spočiatku juhovýchodným smerom v blízkosti areálu miestneho poľnohospodárskeho družstva na pravom brehu, ďalej preteká lokalitou Spodná tabľa, kde stojí na ľavom brehu potoka kaplnka. Následne preteká cez Rakovo údolie, stáča sa juhojuhozápadným smerom a preteká lokalitou Bukový les. Napokon podteká cestu II. triedy č. 548, stáča sa na juhovýchod a VJV od centra Medzeva (a severne od ústia doliny Šugov) sa v nadmorskej výške cca 294 m n. m. vlieva do Bodvy.


Šarý grúň

Context: Opis toku Od prameňa tečie na sever, niekoľkokrát sa esovito stáča, sprava priberá krátky prítok prameniaci severne od kóty 786,4 m a zľava z oblasti Paseky. Nasledujú dva krátke pravostranné prítoky zo západného úpätia Ďavčovky (815,5 m n. m.), potom tri krátke ľavostranné prítoky prameniace východne od kóty 720,0 m v lokalite Stotina, opäť pravostranný prítok z oblasti Humienca a z tej istej strany prítok (542,0 m n. m.) zo severozápadného úpätia Jastrabia (823,6 m n. m.). Napokon sa potok stáča severozápadným smerom a pri obci Horná Lehota ústi v nadmorskej výške približne 509 m n. m. do Oravy.


Krkoškovský potok

Context: Opis toku Tečie juhojuhozápadným smerom úpätím masívu Vysokej Magury (1 115,2 m n. m.) na ľavom brehu. Na dolnom toku priberá krátky ľavostranný prítok z juhozápadného svahu Vysokej Magury a SSZ od osady Tanečník, na katastrálnom území obce Zákamenné, sa v nadmorskej výške 864,8 m n. m. vlieva do Juríkovho potoka.


Podkylavský potok

Context: Opis toku Na hornom toku tečie najprv juhovýchodným smerom, zľava priberá krátky prítok, stáča sa severojužným smerom a preteká ústredím obce Podkylava. Pri obci napája malú vodnú nádrž, preteká popri osade Chvojnica na ľavom brehu, pričom vytvára oblúk ohnutý na západ. Ďalej pokračuje cez osadu Mosnovci, kde sprava priberá Šindelák a pri susednej osade Frndákovci sa stáča juhovýchodným smerom. Potom tečie cez osadu Boorovci, kde zľava priberá Sobonku a sprava prítok z osady Ďurišovci. Napokon sa ostro esovito stáča (206,0 m n. m.), preteká intravilánom obce Prašník a z ľavej strany ešte priberá prítok z lokality Kopanice. Napokon podteká cestu II. triedy č. 499 a na okraji obce ústi v nadmorskej výške cca 196 m n. m. do Holešky. Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Dudváhu Kategória:Vodné toky v Myjavskej pahorkatine Kategória:Vodné toky v okrese Myjava Kategória:Vodné toky v okrese Piešťany


Hrudky (potok)

Context: Opis toku Potok tečie od prameňa k ústiu veľkým oblúkom ohnutým na juh. Najprv tečie na západ, sprava priberá prítok spod Osečníka (406,9 m n. m.) a ďalšie tri krátke občasné prítoky spod Hrubého kamenca (404,8 m n. m.), ktoré ústia v lokalite chránených zamokrených lúk (PR Buková), následne vteká do vodnej nádrže Buková. Do nádrže ústi zľava prítok zo severného svahu Veterlína (723,5 m n. m.). Z priehrady vyteká potok západojuhozápadným smerom, pričom sa esovito stáča, prerezáva sa územím PR Kamenec s ochranou lesných spoločenstiev na triasových vápencoch a vzápätí mení smer toku postupne až na severozápad. Vstupuje do Borskej nížiny, do podcelku Podmalokarpatská zníženina a preteká obcou Plavecký Peter. Zľava ešte priberá krátky prítok z lokality Trávniky a severozápadne od spomenutej obce ústi v nadmorskej výške okolo do Rudavy.


Vydrovo (potok)

Context: Opis toku V pramennej oblasti sa potok esovito stáča a smeruje na SSV, pričom sprava priberá Frnajsku a zľava Tmavú. Následne sa stáča smerom na severovýchod, zľava priberá Krivú, sprava prítok zo severozápadného svahu Obrubovanca a opäť zľava tri prítoky zo severovýchodného svahu Prostredného grúňa (845 m n. m.) a z tej istej strany významný Podtajchovský potok. Na krátkom úseku potom tečie na východ, sprava priberá ďalší významný prítok, Obrubovanský potok a ďalej už tečie smerom na severovýchod. Zľava priberá niekoľko krátkych prítokov z južných svahov Urbanovho vrchu (809,1 m n. m.), sprava Korytársky potok, prítok z lokality Pažiť a potok zvaný Fľúdričky. Napokon vteká do intravilánu obce Čierny Balog, mení smer toku na sever a preteká miestnou časťou Vydrovo, kde sa v nadmorskej výške približne 538 m n. m. vlieva do Čierneho Hrona.


Čemerský potok

Context: Opis toku Potok preteká územím CHKO Kysuce na katastrálnom území obce Štiavnik. Od prameňa tečie sprvu severojužným smerom, zľava priberá krátky prítok prameniaci na južnom úpätí Čemerky a stáča sa smerom na juhozápad. Následne priberá ďalší krátky ľavostranný prítok zo západného svahu Hluchého (960,9 m n. m.) a preteká osadou Ráztoka, kde priberá pravostranný prítok z juhozápadného úpätia Čemerky. Napokon sa severne od osady Medvedie vlieva v nadmorskej výške približne 590 m n. m. do Hričovského potoka.


Vajdovský potok (prítok Javorového potoka)

Context: Opis toku Od prameňa tečie juhovýchodným smerom, vteká do Podbeskydskej brázdy a stáča sa severojužným smerom. Ďalej preteká popri horárni Vajdovky s minerálnym prameňom na ľavom brehu, sprava priberá krátky prítok prameniaci západne od horárne, vytvára malý oblúk vypnutý na východ a zľava priberá prítok prameniaci južne od spomenutej horárne. Ďalej ešte priberá pravostranný prítok (820,0 m n. m.) z východného svahu Jedličníka (969 m n. m.) a severne od obce Mútne (časť Druhá Strana) sa v nadmorskej výške cca 795 m n. m. vlieva do Javorového potoka.


Beňadovský potok

Context: Opis toku Na krátkom úseku tečie najprv na juhovýchod, následne sa stáča a pokračuje severojužným smerom. Zľava priberá najprv prítok zo západného svahu Náveterného vrchu, potom z tej istej strany prítok z oblasti Havrilky a stáča sa na juhozápad. Preteká okrajom obce Beňadovo, kde sprava priberá krátky prítok z južného svahu Chovancovky (863,2 m n. m.) a zľava prítok spod kóty 986,3 m. Napokon pokračuje zvlneným korytom k ústiu do Mútňanky pri osade Beňadovský Mlyn v nadmorskej výške cca 699 m n. m.


Menzdrovka

Context: Opis toku Na krátkom úseku tečie najprv na juhovýchod, následne sa stáča na juh a sprava priberá Mútňanskú ráztoku. Ďalej pokračuje rozšíreným korytom juhovýchodným smerom, sprava priberá prítok zo severného svahu vrchu Dážďany (934,9 m n. m.), z tej istej strany prítok z východného svahu Dáždian, potom zľava spod Menzdrovky (899,4 m n. m.), opäť z pravej strany spod kóty 876,1 m a zľava spod Gališovho vrchu (878,1 m n. m.). Ďalej už tečie v geomorfologickom celku Podbeskydská brázda, kde najprv priberá pravostranný prítok z oblasti Kopánok, tečie popri osade Menzdrovka na ľavom brehu a sprava vyúsťuje vodný kanál, ktorým je prepojená so susednou Tisoňovkou. Potom pokračuje viac juhojuhovýchodným smerom, z pravej strany priberá prítok zo severného svahu Modlového vrchu (910,0 m n. m.) a preteká popri areáli poľnohospodárskeho družstva na ľavom brehu. Z ľavej strany ešte priberá tri krátke prítoky, najprv z južného svahu vrchu Mikolajove (879,6 m n. m.), potom zo západného svahu Rakovky (873 m n. m.) a napokon z južného svahu Rakovky. Preteká intravilánom obce Novoť a v nadmorskej výške približne 730 m n. m. ústi do Klinianky.


Furtský potok

Context: Opis toku Po vzniku potok tečie juhozápadným smerom, najprv zmiešaným, potom listnatým lesom, kde podteká lesnú cestu a následne sa prudšie stáča na severozápad. Ústi doň sprava prvý prítok, nachvíľu sa prudko stočí na juhozápad, a hneď prijíma zľava ďalší, menší prítok. Pokračuje západoseverozápadným smerom, pričom tvorí miernu dvojvlnu a oddeľuje sa od neho pravobrežný melioračný kanál, ktorý neskôr ústi do bezmenného potoka. Potok sa nakrátko presmeruje na sever a ďalej pokračuje severozápadným smerom. Opúšťa les, vzápätí podteká cestu II/501 a vteká do trávnatého koryta. Tečie poľnohospodársky využívanou krajinou, badateľne sa stáča na severozápadosever a križuje sa s elektrickým vedením vysokého napätia. Blízko ústia potok priberá najvýznamnejší, prirodzený pravostranný prítok, vteká do lesa, vychyľuje sa na západ a opäť sa križuje s elektrickým vedením. Nakoniec zľava ústi do Perneckej Maliny, ako jej významný prítok, v nadmorskej výške


Rudanický potok

Context: Opis toku Najskôr potok tvorí esovitý meander počnúc smerom na západ, potom na sever a napokon na severozápad, pričom tečie na rozhraní zmiešaného a listnatého lesa. Pokračuje listnatým lesom, a následne vstupuje do zastavaného územia obce Jablonové. Tvorí vlnu vydutú na západ, pokračuje stále severozápadným smerom a preteká miestnou osadou Sarva. Priberá pravostranný kanál a následne sa stáča na západ a chvíľu tečie v umelom betónovom koryte. Podteká cestu II/E501 pokračuje na severozápad, neskôr na západ, a napokon opäť na severozápad. Tečie odlesnenou poľnohospodárskou krajinou, v trávnatom, prirodzenejšom koryte, a následne podteká železničnú trať Zohor - Plavecký Mikuláš. Pokračuje ďalej na severozápad, vteká do lesa, kde napája bezmenný rybník a mierne sa vlní. Tvorí výraznú vlnu smerujúcu na západ a pokračuje severným smerom, kde následne, v nadmorskej výške ústi zľava do Močiarky.


Biely breh

Context: Opis toku Od prameňa tečie sprvu západojuhozápadným smerom, potom pokračuje na krátkom úseku na severozápad a v lokalite Volová priberá sprava prítok z južného svahu Zadného Choča (1 287,9 m n. m.). Ďalej sa stáča na západojuhozápad a preteká okrajom lokality Pod Sokolom s výraznými bralnatými stenami na pravom brehu. Následne vytvára oblúk ohnutý na severozápad a pokračuje juhozápadným smerom, pričom sprava priberá Choču a zľava najprv prítok z lokality Brnová a potom prítok zo severovýchodného svahu Loviska (808,0 m n. m.). Napokon už tečie k ústiu juhojuhozápadným smerom a severoseverozápadne od obce Likavka ústi v nadmorskej výške cca 539 m n. m. do potoka Likavka.


Rázdelský potok

Context: Smer toku Na hornom toku tečie najprv juhojuhovýchodným smerom, následne vytvára oblúk a stáča sa juhozápadným smerom, pričom preteká dolinou Rázdelie. Opäť mení tok juhovýchodným smerom, preteká poblíž miestnej časti Krnišov , následne sa jeho tok stáča juhozápadným smerom a posledným oblúkom smeruje k ústiu do potoka Lično.


Rybnícky potok (prítok Porubského potoka)

Context: Opis toku Pramení v podhorí Lúčanskej Fatry na severných svahoch Požehy (), v nadmorskej výške približne . Od prameňa tečie severným smerom a priberá ľavostranný prítok z lokality Rybníky . Neďaleko Kamennej Poruby priberá pravostranný prítok a vteká do Konskej, kde ústi v nadmorskej výške asi do Porubského potoka.