Odborárske námestie

Context: Introduction  Odborárske námestie v Bratislave sa nachádza v Starom Meste a nazvané bolo na počesť odborov. Námestie z juhovýchodu ohraničuje Záhradnícka ulica a zo severozápadu Krížna ulica. V blízkosti je Americké námestie, Floriánske námestie, Moskovská ulica, Sasinkova ulica atď. Na námestí má sídlo: Poštová banka, číslo 2 Tesco Express, číslo 3 Jednotný majetkový fond zväzov odborových organizácií v Slovenskej republike, číslo 3 Slovenská sporiteľňa, číslo 8 Akademická knižnica LF UK, číslo 14 Historicky zaujímavá je 8-metrová vežička Božie muky pochádzajúca pravdepodobne z bývalého kostola klarisiek.


Pomník zavraždeným Židom Európy

Context: Náklady Na vybudovanie pomníka bolo potrebných 27,6 milióna eur a to z prostriedkov štátnej pokladnice. Stavba exteriérovej časti si vyžiadala 25,3 milióna eur a miesto informácie a múzea približne 2,3 milióna eur. Nadácia pod záštitou ktorej je pomník vedený, má ročný rozpočet 2,1 milióna eur a je financovaný zo štátneho rozpočtu ministerstva kultúry. Prevádzka stavby bola ročne podfinancovaná asi o 600 000 eur. Wolfgang Thierse, ako takzvaný predseda pomníka, sa zasadil o zvýšenie rozpočtu najmenej o 2,7 milióna eur ročne. Teda pomník si vyžadoval väčšie náklady na prevádzku ako bolo predpokladané. Nielen samotná prevádzka ako taká si vyžiadala väčšie financie, ale bolo to spôsobené aj tvorbou trhlín, ktoré vznikli na približne 400 kusoch betónových kvádrov. Pomník museli verejnosti uzavrieť a vykonať nevyhnutné sanačné opravy.


Sväté schody

Context: Budova Svätých schodov Budova je svojím priečelím, horizontálne členeným na dve poschodia, otočená do námestia Piazza di San Giovanni in Laterano. Vo vertikálnom smere je priečelie členené pilastrami na päť pravidelných polí. Vrchná časť obsahuje nápis hlásajúci meno stavebníka – pápeža Sixta V. Z prízemia sa na poschodie vystupuje po schodoch, z ktorých prostredné tvorí dvadsaťosem stupňov z mramoru. Z osobitej úcty sú všetky stupne zakryté drevenými doskami a veriaci po nich vystupujú kolenačky, odriekajúc sa na každom stupni modlitby. Miesta, na ktorých sa našli škvrny po Kristovej krvi, sú vyznačené zvláštnymi značkami so sklenenými priezormi. Pred schodiskom sa po stranách nachádzajú súsošia – vpravo Judášov bozk , vľavo Pilátov súd . Schodiská po pravej i ľavej strane, bez dreveného obloženia, slúžia na zostup, príp. na výstup „po svojich“. V roku 2007 bola zrealizovaná reštaurácia schodiska, v rámci ktorej boli obnovené fresky s kristologickou tematikou, dielo manieristického umelca Baldassare Croceho.


60 Wall Street

Context: Pozri aj  Zoznam najvyšších budov v New Yorku


Bloomberg Tower


New York (mesto)

Context: Charakter mesta Súbor:New York Midtown Skyline at night - Jan 2006 edit1.jpg|thumb|center|800px|Pohľad na stredný Manhattan z Empire State Building Architektúra Pohľad z Empire State Building Typický newyorský obytný dom Charakteristickým znakom New Yorku je nesmierne množstvo mrakodrapov, predovšetkým na Manhattane. V New Yorku sa nachádza asi 5 600 mrakodrapov a 48 z nich má viac ako , čo je najviac na svete. Najvyšší počet mrakodrapov na svete, či už kancelárskych alebo obytných, je daný predovšetkým vysokou hustotou zaľudnenia, obmedzenou rozlohou dostupných pozemkov a teda ich vysokou cenou. V New Yorku sa nachádzajú výrazné budovy mnohých architektonických štýlov. Woolworth Building (1913) postavená v novogotickom štýle s masívnymi prvkami gotickej architektúry, ktoré sú rozpoznateľné z ulice, ktorá je o desiatky metrov nižšie. Zákon z roku 1916 obmedzil výšku mrakodrapov v závislosti od veľkosti stavebnej parcely, aby slnečný svit dosiahol na ulice. Typickým zástupcom štýlu Art Deco je Chrysler Building (1930) so svojou charakteristickou zužujúcou sa špičkou. Mnohí architekti a historici považujú Chrysler Building za architektonicky najhodnotnejší mrakodrap v meste. Medzinárodný štýl reprezentuje Seagram Building (1957). Condé Nast Building (2000) je zástupcom energeticky efektívnych budov. Súbor:Manhattan from helicopter.jpg|náhľad|Socha Slobody a Twin Towers Pre obytné oblasti sú typické honosné radové domy postavené z hnedého pieskovca, ale aj ošarpané bytové domy postavené v období najväčšieho rozvoja mesta medzi rokmi 1870 a 1930. Najpoužívanejšími stavebnými materiálmi sú od veľkého požiaru v roku 1835 kameň a tehly. Stavebné materiály neboli, ako v prípade Paríža, ťažené priamo z podložia mesta, ale boli dovážané z rôznych vzdialených kameňolomov a teda majú odlišné odtiene. Špecifikom New Yorku je veľké množstvo drevených vodných nádrží umiestnených na strechách. Ich inštalácia bola vyžadovaná u budov majúcich viac ako šesť poschodí, aby mohol byť obmedzený tlak vody vo vodovodoch, ktoré by vysokým tlakom mohli byť poškodené. V 20. rokoch sa do módy dostalo bývanie v domoch v odľahlých oblastiach mesta vybudovaných na základe ideí hnutia Garden city movement, napríklad na Jackson Heights v Queense, ktoré sa stali dostupnými vďaka výstavbe metra. Mestské časti New York je tvorený piatimi mestskými časťami, ktoré sa kryjú s administratívnou úrovňou county . New York je ďalej zložený z desiatok až stoviek štvrtí, ktoré majú neraz svoju špecifickú atmosféru a históriu. Keby mestské časti boli samostatnými mestami, štyri z nich (Brooklyn, Bronx, Manhattan a Queens) by patrili medzi desať najľudnatejších miest Spojených štátov. Päť newyorských mestských častí: Manhattan , Brooklyn , Queens , The Bronx , Staten Island The Bronx (Bronx County: 1 373 659 obyv.) je najsevernejším newyorským obvodom. Nachádza sa tu Yankee Stadium, domovský štadión tímu New York Yankees, alebo najväčšie družstevne vlastnený obytný komplex v Spojených štátoch, Co-op City. Okrem malej časti Manhattanu známej ako Marble Hill je Bronx jedinou časťou New Yorku, ktorá sa nachádza na americkej pevnine. V Bronxe sídli Bronx Zoo, najväčšia metropolitná zoo v Spojených štátoch s rozlohou a s viac ako 6 000 zvieratami. Bronx je miestom vzniku rapu a hip-hopu. Brooklyn (Kings County: 2 528 050 obyv.). je najľudnatejšou mestskou časťou New Yorku. Do roku 1898 bol Brooklyn samostatným mestom. V súčasnosti je pre neho charakteristická veľká kultúrna, sociálna a etnická diverzita, nezávislá umelecká scéna, mnoho špecifických štvrtí a unikátne architektonické dedičstvo. Je to tiež jediná mestská časť s výnimkou Manhattanu, ktorá má svoje obchodné centrum. K Brooklynu patrí dlhá pláž a Coney Island založená v 70. rokoch 19. storočia ako jedna z prvých rekreačných oblastí v Spojených štátoch Manhattan (New York County: 1 620 867 obyv.) je najhustejšie obývaná mestská časť, nachádza sa tu väčšina mrakodrapov a tiež Central Park. Manhattan je finančným centrom nielen mesta, ale aj celého sveta. Sídli tu veľa významných spoločností a tiež New York Stock Exchange. Na Manhattane sa nachádza aj sídlo OSN, niekoľko univerzít, galérií, múzeí, divadla na Broadwayi, Greenwich Village a Madison Square Garden. Manhattan sa neoficiálne delí na dolnú, strednú a hornú časť. Horný Manhattan sa delí Central Parkom na Upper East Side a Upper West Side. Nad parkom sa rozkladá Harlem. Queens (Queens County: 2 270 338 obyv.) je najrozľahlejšia a etnicky najdiverzifikovanejšia county v Spojených štátoch a vďaka rastúcej populácii by sa mohol stať najľudnatejšou newyorskou mestskou časťou. Pôvodne sa tu nachádzalo niekoľko malých miest a dedín založených Holanďanmi, dnes tu žije predovšetkým stredná trieda. Je to jediné veľké county v Spojených štátoch, kde medián príjmov černochov dosahuje 52 000 USD za rok, čo je viac ako u belochov. Nachádza sa tu Shea Stadium, bývalý domovský štadión New York Mets, každoročne sa tu koná US Open. V Queense sa nachádzajú aj dve najväčšie newyorská letiská, LaGuardia a JFK. Staten Island (Richmond County: 481 613 obyv.). má najvýraznejší suburbánny charakter zo všetkých mestských častí. S Brooklynom ho spája Verrazano-Narrows Bridge a s Manhattanom Staten Island Ferry, čo je súčasne aj jedna z najpopulárnejších atrakcií v meste, pretože ponúka skvelý výhľad na Sochu slobody, Ellis Island a dolný Manhattan. Na Staten Islande sa nachádza park s rozlohou s turistických chodníkov a jeden z posledných nedotknutých lesov v meste, ktorý je od roku 1984 začlenený do systému ochrany prírody.


One Worldwide Plaza


Carnegie Hall Tower


New York (mesto)

Context: Demografia + Porovnanie New Yorku so štátom New York a celými Spojenými štátmi Sčítanie ľudu 2000 New York Štát NY USA Počet obyvateľov 8 008 278 18 976 457 281 421 906 Populačná zmena v období od 1990 do 2000 +9.4% +5,5% +13,1% Hustota zaľudnenia 10 194/km2 155/km2 31/km2 Mediánový príjem domácnosti (1999) $ 38 293 $ 43 393 $ 41 994 Bakalársky titul alebo vyšší 27 % 27 % 29 % Narodenia v zahraničí 36 % 20 % 11 % Belosi 45 % 68 % 75 % Belosi (ne-Hispánci) 37 % 62 % 67 % Černosi 28 % 16 % 12 % Hispánci (akákoľvek rasa) 27 % 15 % 11 % Aziati 10 % 6 % 4 % New York je najľudnatejším mestom Spojených štátov s odhadovaným počtom 8 622 698 obyvateľov (2017) (v roku 1990 to bolo 7,3 milióna). Obyvatelia mesta tak tvoria asi 40 % obyvateľov štátu New York a približne rovnaký podiel obyvateľov newyorskej metropolitnej oblasti. V poslednej dekáde počet obyvateľov rástol a odhaduje sa, že v roku 2030 dosiahne 9,2 až 9,5 milióna obyvateľov. Dvoma základnými demografickými charakteristikami sú hustota zaľudnenia a kultúrna diverzita. S hustotou obyvateľstva dosahujúcou 11 000 obyv./km² je New York najhustejšie zaľudneným mestom Spojených štátov s počtom obyvateľov nad 100 000. Hustota zaľudnenia na Manhattane dosahovala 66 940 obyv./km² (2000), čo je najviac zo všetkých amerických counties. New York je veľmi kultúrne a etnicky rozmanitý. Historicky bol miestom vstupu imigrantov na americkú pôdu a pojem melting pot bol prvýkrát použitý na označenie imigrantov obývaných štvrtí na Lower East Side. Dnes je 36 % obyvateľov mesta narodených mimo územia Spojených štátov. Po Los Angeles a Miami je to tretí najväčší podiel v Spojených štátoch. Kým v týchto mestách sú imigranti kultúrne homogénni, v prípade New Yorku neexistuje žiadna dominantná imigrantská kultúra. Najväčší počet súčasných imigrantov do New Yorku pochádza z týchto desiatich krajín: Dominikánska republika, Čína, Guyana, Mexiko, Ekvádor, Haiti, Trinidad a Tobago, Kolumbia a Rusko V meste sa hovorí asi 170 jazykmi. Newyorská metropolitná oblasť je taktiež domovom početnej židovskej komunity, najväčšej mimo Izrael. V žiadnom meste sveta nežije toľko Židov ako v New Yorku. Približne 12 % jeho obyvateľov sú Židia, alebo majú židovských predkov. V New Yorku žije asi jedna štvrtina Američanov indického pôvodu a najväčšia černošská komunita v Spojených štátoch. Podľa údajov z roku 2005 existuje v meste päť veľkých etnických skupín, ktoré tvoria Portoričania, Taliani, Karibovia, Dominikánci a Číňania. Newyorská portorická komunita je najväčšia mimo Portorika. Taliani prichádzali do mesta vo veľkom počte hlavne na začiatku dvadsiateho storočia. Výraznú a šiestu najpočetnejšiu komunitu tvoria Íri. V New Yorku existuje silná disproporcia medzi príjmami. Kým najchudobnejších päť percent obyvateľov Manhattanu malo v roku 2005 príjem 7 047 dolárov, príjem najbohatších piatich percent bol 52-krát vyšší, t. j. 365 826 dolárov. Veľké rozdiely sú aj v jednotlivých častiach Manhattanu. V uvedenom roku 2005 bol mediánový príjem obyvateľov sídliacich v šiestich blokoch medzi ulicami 5th Avenue, East 56th Street, Park Avenue a East 59th Street 188 697 dolárov. Na druhej strane v časti East Harlem nachádzajúcej sa východne od 1st Avenue a severne od East 119th Street, kde je obyvateľstvo tvorené prevažne chudobnými černochmi a Hispáncami a 10 percent miestnych sa narodilo mimo Spojené štáty, dosahuje mediánový príjem iba 9 320 dolárov. Zatiaľ čo príjmy vysoko príjmových skupín rastú, príjmy stredne a nízko príjmových skupín stagnujú. V roku 2006 bol priemerný týždenný príjem na Manhattane 1 453 USD, čo bol najväčší a tiež najrýchlejšie rastúci príjem vo všetkých veľkých counties v Spojených štátoch. Na Manhattane prebieha tiež baby boom, od roku 2000 vzrástol počet detí do piatich rokov veku o 32 %. V New Yorku žije v bytoch v osobnom vlastníctve asi 33 % obyvateľov, čo nie je ani polovica amerického priemeru, ktorý dosahuje 69 %. Voľných bytov je asi 3 až 4,5 %, čo je výrazne pod päťpercentnou hranicou, na základe ktorej môže byť nájomné regulované. Regulované nájomné sa uplatňuje u 33 % bytov. V New Yorku je všeobecne veľmi problematické nájsť bývanie za akceptovateľnú cenu.


AXA Center


Washington, D. C.

Context: Zaujímavé miesta  Biely dom – sídlo prezidenta USA, dokončený bol v roku 1811 Kapitol – sídlo Kongresu Washington Monument – 169 metrov vysoký obelisk, pamätník prvého prezidenta USA Lincolnov pamätník – pamätník v tvare gréckeho chrámu, vnútri je obrovská socha sediaceho Lincolna Jeffersonov pamätník – pamätník v tvare gréckeho chrámu, vnútri je obrovská socha stojaceho Jeffersona


Citigroup Center

Context: Pozri aj  Zoznam najvyšších budov v New Yorku Kategória:Mrakodrapy v New Yorku Kategória:Architektúra z 1977


New York Times Tower


Hotel Yasmin (Košice)

Context: História Budova bola postavená v rokoch 1959 až 1962 na mieste niekoľkých asanovaných domov a rozsiahlej záhrady. Hotel bol zatvorený v roku 2001 a do roku 2007 niekoľkokrát vyhorel. S rekonštrukciou na moderný štvorhviezdičkový hotel sa začalo na jar roku 2007 a ukončená bola v prvej polovici roka 2009.


Bratislava Business Center V

Context: Charakteristika Dizajn budovy s presklenou fasádou spája účelovosť a čisté línie, zároveň sa dobre začleňuje do rázu okolitého prostredia.


Budova Stredoslovenskej energetiky

Context: Charakteristika Nárožie je mierne zaoblené, vytvorené sklobetónovým kubusom so schodiskom, hlavným vstupom, ktorý je prekrytý výraznou markízou podopretou na pilieroch. Budova je zložená z dvoch krídel, konštrukčne dvojtraktových a dispozične trojtraktových. Hlavná fasáda s jej dlhými pásovými oknami pripomína expresionistickú architektúru 20. rokov.


Sanatórium doktora Szontágha

Context: Dostavba Po odkúpení objektu pražským Všeobecným penzijným ústavom, pristavali v roku 1933 na západe ďalší objekt, čím sa zvýšila kapacita na 222 lôžok. Na južnom predpolí pribudli v roku 1934 terénne terasy, krytá kolonáda a oplotenie s kruhovou rotundou s jednoduchým, priemyselne pôsobiacim zasklením.


Antická synagóga (Plovdiv)

Context: Prístup Ruiny budovy sú neprístupné. Nie sú exponované a nachádzajú sa pod súčasnou modernou zástavbou.


Slimák (obchodný dom)

Context: Prestavba Počas deväťdesiatych rokov minulého storočia prešiel celý objekt prestavbou, ktorá zmenila všetky prvky pôvodnej architektúry. Pribudli mnohé nové prístavby ako vonkajšie schodiská, či vnútorný pavilón, ktorý úplne pretvoril otvorenosť stavby, ale hádam najväčším zásahom bolo dostavanie ďalšieho poschodia a obmurovanie celého priestoru pod markízou. Všetky tieto zásahy razantne zmenili objekt, a tak jeho osobitosť ostáva len na pôvodných fotografiách a v spomienkach.


Context: Dejiny a charakteristika budovy Budova je predstaviteľom bulharskej moderna. Bola postavená podľa projektu architektov Svetoslava Grozeva a Dimităra Popova. Základný kameň budovy bol položený v priebehu roku 1931. a budova bola dokončená v roku 1933. V tom istom roku sa do budovy presťahovala Stredná odborná škola interiérovej architektúry a drevárstva Christa Boteva (v tom čase pod názvom Priemyselná škola). Zaujímavým prvkom je schodisko, ktorého priestor je presklený štyrmi zvislými pásmi okien, pričom jednotlivé pláty skla sú vložené do tenkých kovových rámov. Toto riešenie pripomína budovu Staatliches Bauhaus v Dessau, ktorá bola postavená podľa projektu Waltera Gropiusa.


Župný dom (Levoča)

Context: Architektonické špecifiká Budova má centrálny vyvážený pôdorys. Prvé poschodie je dekoratívne vyzvihnuté. Centrom poschodia veľká zasadacia sieň, ktorá presahuje aj do druhého poschodia. Z vonku je zdôraznená balkónom a kamennou plastikou.


Budova bývalej radnice v Devínskej Novej Vsi

Context: Dejiny výstavby Bola postavená v klasicistickom štýle v začiatkoch 18. storočia.


Socha slobody

Context: V čase svojho venovania bola Socha slobody druhou najvyššou sochou postavy na svete, vyšší bol len Budha z Le-šanu v Číne. Odvtedy ju výškou predbehlo už niekoľko desiatok sôch postáv. Ak nerátame podstavec, tak napríklad Matka Vlasť volá! na Mamajovej mohyle vo Volgograde meria od päty k hlave 53 metrov. Najvyššia socha postavy na svete vôbec je Socha jednoty, znázorňujúca indického bojovníka za nezávislosť Sardára Vallabhbháího Patéla, stojaca v Gudžaráte, ktorá dosahuje 182 metrov (resp. spolu s podstavcom 240 metrov).


Menara Kuala Lumpur

Context: Pozri aj  Zoznam najvyšších veží na svete


Kostol svätého Mikuláša (Hamburg)


Kostol svätého Olafa

Context: Pozri aj  Zoznam najvyšších veží na svete Zoznam najvyšších stavieb postavených pred 20. storočím


Zoznam najvyšších sôch Panny Márie

Context: Pozri aj  Zoznam najvyšších sôch Ježiša Krista


Alexandrijský maják


Budha z Le-šanu

Context: Ochrana Už od začiatku výstavby sochy bolo myslené na jej ochranu. Tá mala byť zaistená najmä pomocou drenážneho systému umiestneného priamo v soche a približne trinástimi poschodiami vysokým dreveným krytom. Kryt mal za úlohu chrániť sochu hlavne pred vetrom a dažďom, avšak za vojny na konci mongolskej dynastie Jüan bol zničený, čím bola socha vystavená vplyvu poveternostných podmienok. Drenážny systém s odvodňovacími kanálikmi bol zabudovaný priamo v soche a jeho primárnym cieľom bol odvádzať vodu zo sochy. Množstvo skrytých kanálikov sa tak dosiaľ nachádza napr. za Buddhovými ušami, hlavou či priamo v jeho rúchu. Detail Budhovej nohy – porovnanie s ľudskou postavou V priebehu rokov bola socha veľakrát reštaurovaná. Reštauračné práce však väčšinou boli záležitosťou jednotlivcov či boli vykonávané v malom rozsahu. Budha bol už vážne poškodený, než začala čínska vláda v roku 1963 s jeho reštaurovaním. Tieto práce si však vyžiadali medzinárodnú spoluprácu, takže na financovanie nákladných oprav sa začali podieľať i ďalšie štáty a organizácie v čele s UNESCO. Najmä od začiatku 21. storočia začala Čína s rozsiahlymi reštauračnými prácami. Na tie dohliadajú pracovníci vyslaní UNESCO. Týkajú sa hlavne opravy odvodňovacích kanálikov drenážneho systému i prác na povrchu sochy. Tieto rozsiahle opravy si celkom vyžiadajú až 30 miliónov dolárov, pričom Svetová banka ponúkla, že poskytne 8 miliónov v bezúročnej pôžičke. Pri ochrane sochy je dávaný tiež dôraz najmä na menšie znečistenie rieky. Kyslé dažde už spôsobili, že Budhovi sčernel nos a bola rozpustená farba z jeho vlasov, ktorá spôsobila na na tvári veľa čiernych, zvislých pruhov. V roku 2008 provinciu S -čchuan zasiahlo zemetrasenie, socha ním však nebola poškodená.


Bordž-e mílád


Medený jazdec

Context: História Sochu dala postaviť v roku 1772 imperátorka Katarína II. pri príležitosti stého výročia narodenia imperátora Petra I. Svedčí o tom aj nápis v latinskom jazyku "Petro Primo Catharina Secunda MDCCLXXXII" a v ruskom jazyku „ Петру перьвому Екатерина вторая, лѣта 1782 “ - Petru pervomu Jekaterina vtoraja, leta 1782 . Chcela tak vyjadriť svoje rovnocenné postavenie voči Petrovi I. A nie neprávom. Kým Peter I. získal pre Ruské impérium prístup k Baltskému moru a rozšíril jeho územie po tzv. severnej vojne, Katarína II. získala pre Ruské impérium prístup k Čiernemu moru, keď jej vojská niekoľkokrát porazili turecké pozemné a námorné sily. Socha bola svedectvom mnohých významných udalostí, ktoré sa odohrali v hlavnom meste Ruského impéria (známe povstanie dekabristov v roku 1825). V súčasnosti je stredobodom záujmu turistov, ktorí prichádzajú na návštevu mesta nad Nevou, ale prichádzajú sa tu fotografovať aj ruské mladomanželské páry.


Tokijská veža


Budha z Le-šanu

Context: Introduction  Budha z Le-šanu , známy tiež pod svojim čínskym názvom Da Fo , je socha Budhu ležiaca neďaleko mesta Le-šan v čínskej provincii S’-čchuan. Socha meria približne 71 metrov, čím je najväčšou sochou sediaceho Budhu na svete. Socha bola vytesaná do skalného masívu hory E-mej-šan za dynastie Tchang (618–907). Organizátorom celej výstavby bol mních Chaj Tchung, ktorý pre stavbu zámerne vybral sútok troch riek, aby Buddha chránil prechádzajúce lode pred ich rozbúrenými vodami. Už pri stavebných prácach bolo myslené na ochranu Budhu pred eróziou – mal tomu zabrániť drenážny systém a drevený kryt. Účelom týchto opatrení bolo obmedziť deštruktívny vplyv poveternostných podmienok na sochu na minimum. Kryt bol však za dynastie Jüan (1271–1368) strhnutý a kanály odvodňovacieho systému boli časom zanesené. Socha začala erodovať a vytvárali sa na nej trhliny, ktoré postupne zapĺňala kvetena. Rozsiahlejšie rekonštrukcie na soche boli začaté až v druhej polovici 20. storočia. Celá oblasť je hojne navštevovaná turistami, ktorí sa sem prepravujú väčšinou loďami z mesta Le-šan. Pre svoju mimoriadnu hodnotu bol Budha v roku 1996 spoločne s horou E-mej-šan zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.


Ostankinskaja telebašňa

Context: Pozri aj  Zoznam najvyšších veží na svete Zoznam najvyšších budov na svete


Jerišská veža


Mariánsky stĺp na Františkánskom námestí (Bratislava)

Context: Zaujímavosť K stĺpu sa viaže ešte jedna zaujímavá historická udalosť. 25. júna 1741 sa pred stĺpom zastavil korunovačný sprievod novej kráľovnej Márie Terézie (vnučky Leopolda I.). Panovníčka pred stĺpom pokľakla a vzdala vďaku svojej patrónke.


Zvonica Ivana Veľkého

Context: Introduction Zvonica Ivana Veľkého Zlatý nápis Borisa Godunova pod kupolou zvonice Zvonica Ivana Veľkého () patrí medzi najimpozantnejšie pamiatky Moskvy. Až do stavby Chrámu Krista Spasiteľa bola považovaná za najvyššiu stavbu v Moskve. Nachádza sa na Chrámovom námestí moskovského Kremľa.


Zvonica Ivana Veľkého

Context: História Prvá zvonica stála na tomto mieste už v roku 1329. Ivan III. sa rozhodol starú zvonicu zbúrať a na jej mieste postaviť novú impozantnú zvonicu, ktorá svojou výškou mala symbolizovať moc cára a pravoslávnej viery. Zvonica sa začala budovať podľa plánov architekta talianskeho pôvodu Bona Frjazinana na osemhrannom základe. Budovala sa v rokoch 1505 až 1600. Dokončená bola za vlády Borisa Godunova. Z týchto čias pochádza aj zlatý nápis pod kupolou o dokončení zvonice. Svojou výškou 81 metrov je najvyššou stavbou v meste. Poškodená bola počas vpádu napoleonských vojsk v roku 1812 a od roku 1917 bola pre návštevníkov Moskvy zatvorená. Súčasnosť Zvonica v súčasnosti opäť plní svoju funkciu pre blízke pravoslávne chrámy na Chrámovom námestí v Kremli. Mnohí ju označujú prezývkou „horiaca svieca“, pretože svojou štíhlosťou a zlatou kupolou ju mnohým pripomína. Pred zvonicou turisti môžu obdivovať ďalšie dve pamätihodnosti. Prvou z nich je najťažší zvon na svete Car-kolokol () z roku 1735 na žulovom podstavci. Paradoxom je, že nikdy neslúžil k svojmu účelu. Druhou pamiatkou je najväčšie delo na svete Car-puška, (odliate v roku 1586), z ktorého ale nebolo nikdy vystrelené.


Pamätník Christa G. Danova (Plovdiv)

Context: Charakteristika Pamätník je vo forme busty na podstavci. Znázorňuje významného bulharského národného dejateľa, vydavateľa kníh, učiteľa a plovdivského starostu Christa G. Danova. Iniciatíva na výstavbu pamätníku vzišla z občianskeho prostredia, konkrétne od členov študentského spolku Trimoncium (). Pamätník bol odhalený v priebehu roku 1933. Jeho autorom je sochár Vasil Vičev.


Katedrála svätého Petra a Pavla (Petrohrad)

Context: Súčasnosť V roku 1998 tu boli slávnostne pochované pozostatky Mikuláša II. (Nikolaja II) a zavraždenej cárskej rodiny. Od roku 2000 sa v chráme konajú pravoslávne bohoslužby a v roku 2008 sa tu po prvýkrát od roku 1917 konala prvá veľkonočná liturgia. Okrem toho chrám slúži ako múzeum a turisti obdivujú nielen krásny ikonostas, ale aj hrobky ruských imperátorov (Peter I., Peter III., Katarína II., Mikuláš I., Alexander I., Alexander II., Alexander III., Mikuláš II. a ďalších panovníkov z dynastie Romanovcov).


Chrám svätej Sofie (Veľký Novgorod)

Context: Súčasnosť Chrám bol v roku 1991 vrátený ruskej pravoslávnej cirkvi a opäť sa v ňom konajú pravoslávne bohoslužby. V rokoch 2005 až 2007 prebehla rozsiahla rekonštrukcia kupol. Na najvyššiu pozlátenú kupolu bol v roku 2007 opäť inštalovaný holub, ku ktorému sa viaže stará novgorodská legenda.


Pamätník Duša Chadžidekova (Plovdiv)

Context: Charakteristika a dejiny Pamätník je vo forme busty na podstavci. Znázorňuje bulharského účastníka boja za cirkevnú nezávislosť, spoluzakladateľa tajného revolučného výboru v Plovdive, spolupracovníka Vasiľa Levského, Georgiho Benkovského a Zachariho Stojanova a donora bulharských škôl v Plovdive Duša Chadžidekova. Pamätník bol odhalený v priebehu roku 1938 pri príležitosti 60. výročia smrti Duša Chadžidekova. Bol postavený na základe iniciatívy obyvateľov pochádzajúcich z Čirpanu odkiaľ pochádzal aj Dušo Chadžidekov. Jeho autorom bol sochár G. Kiselinčev. Po tom čo sa dostala v Bulharsku k moci komunistická strana, bol pamätník z parku odstránený a jeho ďalší osud ostal neznámy. V roku 2003 zhotovil na základe iniciatívy žiakov plovdivskej základnej školy nesúcej meno Duša Chadžidekova sochár Dimităr Čonov v parku repliku pôvodnej sochy z roku 1938.


Katedrála Zosnutia presvätej Bohorodičky (Smolensk)

Context: Introduction Pohľad na smolenskú katedrálu v zime Katedrála Zosnutia presvätej Bohorodičky Ikona Matky Božej Smolenskej z roku 1912 Katedrála Zosnutia presvätej Bohorodičky () v ruskom meste Smolensk je katedrálnym chrámom Smolenskej eparchie Ruskej pravoslávnej cirkvi. Zasvätená je Zosnutiu (Nanebovzatiu) Bohorodičky. Nachádza sa v centre mesta na Chrámovom vrchu a je veľmi dobre viditeľná už zďaleka.


Pamätník Georgiho Rakovského (Plovdiv)

Context: Charakteristika Pamätník je vo forme busty na podstavci. Znázorňuje bulharského národného buditeľa, prvého organizátora a vodcu bulharského národno-oslobodzovacieho hnutia, spisovateľa, žurnalistu a historika Georgiho Rakovského. Pamätník bol odhalený v priebehu roku 1928. Jeho autorom je sochár Vasil Vičev.


Katedrálny chrám Troch hierarchov (Temešvár)

Context: Dejiny Chrám sa začal budovať v roku 1937 a dokončený bol v roku 1940. Jeho komplexné dokončenie prerušili roky druhej svetovej vojny a posledné úpravy sa dokončili v roku 1946. Vybudovaný bol podľa návrhu architekta Ioana Traianescu. Chrám je zasvätený trom veľkým svätcom a cirkevným učiteľom, ktorí majú veľkú vážnosť vo východných cirkvách. Sú to svätý Bazil Veľký, svätý Gregor Teológ a svätý Ján Zlatoústy (Ján Chryzostom). Ide o jeden z najvyšších pravoslávnych chrámov na svete. Do chrámu sa môže zmestiť viac ako 4000 veriacich.


Oltár Nebies

Context: Sieň modlitieb za dobrú úrodu Táto stavba bola dokončená v roku 1420. Tvoria ju posvätné objekty. Je vybudovaná do vežovitého tvaru, má tri prstence a modré strechy z glazovaných tašiek. Modré strechy sú i na ostatných budovách. Hlavná sieň je bohato vyzdobená a v jej čele stojí modro-zlatý trón.


Chrám svätého Izáka

Context: História Budoval sa takmer 40 rokov (1816 až 1858). Jeho hlavným architektom bol Auguste de Montferrand, ktorý pochádzal z Francúzska. Chrám je pomenovaný na počesť pravoslávneho svätca svätého Izáka z Dalmácie, ktorý bol patrónom imperátora Petra I. Je vybudovaný neoklasicistickom architektonickom štýle. Pozoruhodná je aj jeho výška (101 metrov) a asi každého upúta pozlátená kupola, na pozlátenie ktorej bolo použitých 100 kg čistého zlata. Do chrámu sa zmestí takmer 14 000 veriacich. Počas komunistického režimu bol chrám premenený na múzeum ateizmu a v rokoch 1928 až 1990 sa v ňom nemohli konať bohoslužby.


Skalný dóm

Context: Stavba V roku 630 Umar ibn al-Chattáb s pomocou Ka’aba al-Achbara obnovil Základný kameň, vykopal ho z prachu a očistil jeho okolie. Umar sa rozhodol postaviť mešitu v južnej časti Chrámovej hory, aby bola skala na sever od nej a predišlo sa nedorozumeniu, že modliaci moslimovia sa klaňajú jej a nie Ka’abe v Mekke. Stavbu Dómu začal kalif Abd al-Malik ibn Marwan v roku 685 a trvala do roku 691. Stavbu riadili Jazid ibn Salam z Jeruzalema a Radža ibn Hajwa z Beisanu (Bet Še’an) a mešita má priemer kopule 20,2 m a výšku 20,48 m. Dóm má tvar byzantského osemuholníka, štruktúrou určený k uchovávaniu a uctievaniu svätých pozostatkov a je skvelým príkladom stredného byzantského umenia. Priečelie je zhotovené z porcelánu s súry z Koránu sú písané cez vrchol v dlažbe zo 16. storočia. Počas križiackeho obdobia bol Dóm zverený Augustiánom, ktorí ho zmenili na kostol a Mešita al-Aksá sa stala kráľovským palácom Baldwina I. v roku 1104. Templárski rytieri, ktorí verili, že Dóm je na mieste pôvodného Šalamúnovho chrámu, zriadili v Mešite al-Aksá priliehajúcej k Dómu svoj hlavný stan. Tuto funkciu mala po väčšinu 12. storočia. „Templum Domini“ (Chrám Pána), ako ho nazývali, bol uvádzaný na oficiálnych pečatiach veľmajstrov a stal sa architektonickým modelom pre templárske kostoly v Európe. Po dobytí Jeruzalema Saladinom v roku 1187 sa Skalný dóm a al-Aksá stali opäť moslimskými svätyňami. Kríž na vrchole kopuly bol nahradený zlatým polmesiacom a došlo k úpravám Chrámovej hory a mešity al-Aksá. Chrámová hora bola centrom záujmu všetkých moslimských vládcov a rozsiahle stavebné úpravy sa vykonalo za vlády Suleimana I., kedy bola kopula pokrytá dlažbou Iznik a za vlády Mahmúda II. v roku 1817. Kopula bola silno poškodená počas zemetrasenia v Palestíne 11. júla 1927 a v roku 1955 začal Jordánskou vládou nový program opráv s pomocou fondov arabskej vlády a Turecka. Bola nahradená časť poškodenej dlažby a v roku 1960 i kopula pokrytá odolnou hliníkovou a bronzovou zliatinou. Reštauračné práce boli ukončené v roku 1964. V roku 1988 bola vďaka daru jordánskeho kráľa Husajna obnovená zlatá kopula, na ktorú sa použilo 80 kg zlata za 8,2 miliónov dolárov. Po šesťdňovej vojne v roku 1967 prevzal Izrael kontrolu nad Dómom a zrušil 20 rokov trvajúci zákaz vstupu Židov do Starého mesta. Po ukončení vojny prevzala správu nad Chrámovou horou moslimská rada Waqf, no stále je izraelským územím.


Mešita Hasana II.

Context: Minaret Minaret mešity bol v čase svojho postavenia (1993) so svojou výškou 210 metrov najvyšší na svete, predbehol 4 minarety mešity Sultána Salahudína v malajskom meste Shah Alam. Toto prvenstvo si držal vyše štvrťstoročia, až do postavenia 265 m vysokého minaretu mešity Džamaá el-Džazaír v Alžíri roku 2019. Je vidieť z celého mesta. Podobá sa minaretu mešity Kutubíja v neďalekom meste Murrákuš. Vo výške asi 150 m sa nachádza vyhliadková plošina, kvôli čomu bola členom World Federation of Great Towers.


Džambaz tepe

Context: Galéria PLD-12-2017-StSvPetka01.jpg|Pohľad na pahorok Džambaz tepe so zvonicou chrámu stará svätá Petka z juhovýchodu PLD-12-2017-SvDimitar01.jpg|Chrám svätého Demetera Solúnskeho v svahu pahorku Džambaz tepe PLD-12-2017-ViewFromStSvPetka01.jpg|Pohľad na juh z pahorku Džambaz tepe od zvonice chrámu stará svätá Petka


Mešita al-Aksá

Context: Introduction Mešita al-Aksá Mešita al-Aksá (arabs. – najvzdialenejšia mešita ) je mešita, ktorá je súčasťou moslimského okrsku ( al-Haram aš-Šaríf ) na Chrámovej hore vo východnom Jeruzaleme. Je najväčšou mešitou v Jeruzaleme s kapacitou 5 000 veriacich vnútri a v okolí. Toto miesto považujú moslimovia za tretie najsvätejšie miesto. Nachádza sa na mieste, ktoré islamská tradícia stotožnila s „najvzdialenejšou mešitou“, ku ktorej podľa Koránu proroka Muhammada preniesol z Mekky za jedinú noc okrídlený kôň Burák. Zo skaly, ktorá sa na tom mieste nachádzala, vystúpil v sprievode archanjela Gabriela do neba, kde prijal rozličné prikázania, medzi iným aj povinnosť modliť sa päťkrát denne. Tejto ceste sa hovorí Isrá a Mirádž (arab. al- Isrá’ wa-l-Mi’rádž ). Podľa tradície sa uskutočnila v roku 621, rok pred hidžrou. Umiestnenie „najvzdialenejšej mešity“ sa v Koráne nespomína, postupne však začalo byť prisudzované Jeruzalemu, podľa niektorých bádateľov kvôli posvätnosti mesta pre židov (Múr nárekov) aj kresťanov. Chalífa Omar, ktorý dobyl Jeruzalem v roku 637, chcel vybudovať miesto pre modlitbu, ktoré by bolo nezávislé od už existujúcich židovských a kresťanských miest. Na juh od posvätnej skaly vybudoval mešitu, ktorá dostala meno al-Aksá . V rokoch 687-691 vybudoval chalífa Abd al-Malik nad posvätnou skalou mešitu pomenovanú Skalný dóm (arab. Kubbat as-Sachra ). Mešitu al-Aksá v rokoch 709-715 zrenovoval a rozšíril chalífa al-Walid.


Borobudur

Context: Tvar Pri pohľade zhora sa javí ako trojrozmerná mandala (rituálny diagram vesmíru, ktorý symbolicky spája nebo a Zem). Chrám postavený na návrší má tvar terasovitej pyramídy. Vysoký je 34 metrov a podľa odhadov obsahuje vyše 55 000 kubických metrov kameňa. Päť hlboko položených terás má štvorcový pôdorys a predstavujú pozemský svet. Nad tým sú položené tri kruhovité terasy symbolizujúce duchovný svet. Na horných terasách sú rady svätýň (stúpy).


Lotosový chrám

Context: Infraštruktúra Dizajn pre svätyňu v Dillí sa skladá z 27 voľne stojacích lístkov, krytých mramorom a usporiadaných v zväzku po troch, ktoré tvoria deväť strán. Stavba sa inšpirovala kvetom indického lotosu. Deväť dverí Lotosového chrámu sú otvorené do centrálnej haly s výškou viac ako 40 m, ktorá má kapacitu až 2500 ľudí. Povrch svätyne je vyrobený z bieleho mramoru z hory Pentelikon v Grécku, čiže z toho istého materiálu ako sú antické stavby. Spolu so svojimi deviatimi okolitými rybníkmi a záhradami sa Lotosový chrám rozkladá na ploche 105 000 m². Táto budova sa nachádza v obci Bahapur, neďaleko Naí Dillí. Jej architektom bol iránsko-americký bahájsky architekt Fariborz Sahba a návrh štruktúry vykonala britská firma Flint and Neill.


Saláh ad-Dín

Context: Pozri aj  Kal’a Saláh ad-Dín Saladinova socha Muaskar Saláh ad-Dín (vojenská základňa v Jemene) Sídí Saláh ad-Dín (hrobky) Masdžid Saláh ad-Dín (mešity) Džámi Saláh ad-Dín (mešity)


Tádž Mahal

Context: Časti a vznik Pozostáva z hlavnej budovy obklopenej štyrmi minaretmi, mešity na západe (čiže smerom k Mekke) a domu pre hostí na východe. Podľa prevažujúceho oficiálneho názoru je to mauzóleum, ktoré postavil Šáhdžahán na pamiatku svojej ženy Mumtázmahal (Ardžumand Banu Begumber). Podľa oficiálneho zápisu UNESCO sa stavba začala v roku 1631 a skončila roku 1648. Stavalo ju vyše 20 000 remeselníkov z celej južnej, strednej a východnej Ázie. Vraví sa, že na architektonickom stvárnení sa mali podieľať jeden Francúz a istý Benátčan. Zodpovedným architektom bol Usad Ahmad z Láhauru, starého hlavného mesta ríše mogulov. Stavebný materiál bol dopravený z celej Indie a Ázie. Použilo sa vyše 1000 slonov a 28 rôznych druhov drahokamov a polodrahokamov bolo zasadených do mramoru. Existuje však aj názor, že ide o prestavbu pôvodnej hinduistickej stavby, na čo by poukazovali podobné stavby (ktoré sú mimo Indie nie veľmi známe).


Rangiri Dambulu Viháraja

Context: Introduction  Rangiri Dambulu Viháraja (-po sinhálsky; doslova „Dambulský chrám /Dambulská svätyňa zlatej skaly“) alebo Dambulu Viháraja (-po sinhálsky; doslova „Dambulský chrám/Dambulská svätyňa“) je budhistický chrám ležiaci v centrálnej časti Srí Lanky neďaleko mesta Dambula (-po sinhálsky; po tamilsky Dambullaj). Chrám sa nachádza 148 km východne od Kolomba a 72 km severne od Kandy. Bol miestom bojov v rokoch 1919 a 1984. Je to jeden z najrozsiahlejších a najlepšie zachovaných jaskynných chrámov na Srí Lanke. Je tu veľké množstvo väčšinou budhistických nástenných malieb, ale i hinduistických sôch. V roku 1991 bol chrám zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.


Šachbedinova mešita Imaret

Context: Charakteristika Mešita Imaret je postavená tzv. „klietkovým“ štýlom z pálených tehiel. Budova má symetrický krížový pôdorys. Pred vchodom sa nachádza arkádová predsieň, ktorú tvorí šesť masívnych stĺpov spojených v hornej časti celkovo piatimi ostro zakončenými arkádami. Nad samotným vchodom sa nachádza kamenná doska s nápisom označujúcim výstavbu mešity v rokoch 1444 – 1445. Nad predsieňpu sa nachádza päť pologuľovitých kupolí. Modlitebný salón sa skladá z dvoch miestností štvorcového pôdorysu a oltárnej časti na konci ktorej sa nachádza oltárna nika. Všetky tieto časti sú zoradené v jednej osi. Zvyšné ramená kríža mimo hlavnej osi sú taktiež štvorcového pôdorysu. Nad každým z kvadrátov sa taktiež nachádza pologuľovitá kupola so strechou pokrytou olovom. Kupola nad centrálnou loďou je položená na osemuholníkovom tambure. Interiér mešity je vyzdobený pestrými freskami, pričom väčšina z nich bola zhotovená v období po 17. storočí. V juhozápadnom uhle budovy sa nachádza minaret vyzdobený cikcakovitým okrasným plastickým reliéfom. V dvore mešity sa nachádza aj tzv. „ťurbe“ () (osmanský výraz pre hrobku určenú na uchovanie pozostatkov vyššieho náboženského, administratívneho alebo vojenského predstaviteľa), ktoré dal taktiež postaviť paša Šachbedin – nie je však isté, či je vo vnútri pochovaný priamo on, alebo jeho otec paša Lala Šachin.


Kyjivska televeža

Context: Pozri aj  Zoznam najvyšších veží na svete


Čung-jüan ta-fu

Context: Introduction  Čung-jüan ta-fu (čínskym písmom 中原大佛 - doslova: Veľký Budha z Centrálnych rovín) je druhá najvyššia socha na svete. Nachádza sa v Číne v oblasti Fo-tu-šan, neďaleko mesta Pching-ting-šan v provincii Che-nan. Socha je vysoká 128 metrov, stojí na 22 metrov vysokom tróne a ten na 25 metrovej základni. 25 metrov vysoká základňa je položená na 15 metrov vysokej základni. Celá stavba je vysoká 208 metrov. V roku 2002, keď bola dokončená sa stala najvyššou na svete, predbehla japonskú Ušiku Daibucu. Pred jej dokončením bola najvyššou sochou Číny socha Veľký Budha v Ling-šane. Stavba stála 115 miliónov jüanov, čo je asi 13,5 milióna eur. Súbor:Height comparison of notable statues 01.jpg|left|thumb|Porovnanie sôch:1. Čung-jüan ta-fu, 2. Socha Slobody, 3. Matka vlasť volá, 4.Socha Krista Spasiteľa, 5. Dávid


Zoznam najvyšších veží na svete

Context: Časová os Veža Jericha, najstaršia veža na svete Babylonská veža WSB TV Tower Od Do Názov Štát, mesto Výška 279 p. n. l. 1180 n. l. Alexandrijský maják Alexandria 122 m 1180 1240 Veža kláštora v Malmesbury Malmesbury 131,3 m 1240 1311 Veža starej Katedrály svätého Pavla Londýn 150 m 1311 1549 Veža Katedrály v Lincolne Lincoln 159,7 m 1549 1625 Veža kostola sv. Olafa Tallin 159 m 1625 1647 Veža kostola Panny Márie Stralsund 151 m 1647 1874 Veža Štrasburskej katedrály Štrasburg 142 m 1874 1876 Veža kostola sv. Mikuláša Hamburg 147 m 1876 1880 Veža katedrály v Rouene Rouen 151 m 1880 1889 Veža kolínskej katedrály Kolín nad Rýnom 157,38 m 1889 1958 Eiffelova veža Paríž 312,3 m 1958 1967 Tokijská veža Tokio 332,6 m 1967 1976 Ostankinská televízna veža Moskva 540,1 m 1976 2010 CN Tower Toronto 553,33 m 2010 2011 Canton Tower Kanton 600 m 2011 Tokyo Skytree Tokio 634 m


Eiffelova veža


Pomník Slovenského národného povstania (Štrbské Pleso)

Context: Prístupová cesta Zo železničnej stanice Štrbské Pleso sa k pomníku dostaneme chodníkom, ktorý vedie k horskému jazeru Štrbské pleso. Je jasne viditeľný hneď oproti penziónu Vila Marína, v ktorom žila slovenská poetka Maša Haľamová. Cesta k nemu okolo komplexu Kempinski, trvá asi 12 minút chôdze.


Socha

Context: Introduction  Socha môže byť: v širšom (novšom) zmysle: sochárske dielo v užšom (staršom) zmysle: len sochárske dielo zobrazujúce postavu človeka alebo zvieraťa, spravidla zo všetkých strán voľné v architektúre: (spravidla drevená) podpera s dvojitým horným koncom, pozri socha (architektúra)


Budha z Le-šanu

Context: Popis  Okolie Hora E-mej-šan na ktorej sa soch nachádza, patrí medzi štyri posvätné vrchy budhizmu. Prví obyvateľa sa tu usídlili už v dobe okolo 10 000 rokov pred Kr. Hora je bohatá na faunu i flóru a už v 1. storočí tu bol postavený budhistický chrám, ktorý bol vôbec prvým budhistickým chrámom v Číne. Postupne tu vzniklo dlhú dobu kvitnúce náboženské, najmä budhistické centrum sprevádzané stavbou rôzne veľkých chrámov i ďalších stavieb. Z viac než stovky chrámov sa ich do dnešných dní dochovalo okolo tridsať. Tie spoločne s Budhovou sochou priťahujú až desaťtisíce turistov zo sveta i Číny. Socha Detail hlavy Budhu značne obrastenej kvetenou (1984) Socha sa nachádza východne od Le-šanu pri sútoku riek Min-ťiang, Ta-tu a Čching-i a je obrátená smerom k západu. Nepredstavuje priamo Buddhu Šákjamuniho, zakladateľa buddhizmu, ale Buddhu Maitréju, nasledovníka Šákjamuniho, ktorý je v súčasnosti bódhisattvom a podľa budhistickej tradície sa stane Budhom budúceho veku. Uctievanie Maitréju bolo v Číne najmä medzi 4. – 7. storočím veľmi obľúbené, jeho vyobrazenia možno nájsť na jej celom území a lešanský Budha patrí medzi Maitréjove najveľkolepejšie stvárnenia. Dosahuje výšku 71 metrov, čo ho robí jednu z najväčších sôch Budhu na svete a zároveň svetovo najväčšiu sochu Maitréju. Približne o 18 metrov tak Budha presahoval väčšiu sochu z bamjánských Budhov, ktorí boli zničení v roku 2001. Hlava lešanského Budhu je vysoká 14,7 metra, široká 10 metrov a celá je pokrytá celkovo 1 021 krátkymi a zakrútenými, čierne sfarbenými vlasmi. Uši sú dlhé 7 metrov a majú predĺžené lalôčiky, čo jej jedným z mnohých znakov Budhu. Necht na palci sochy meria 1,5 metra. Budha je vytesaný v sede, má odkrytý hrudník a jeho ruky spočívajú na kolenách. Podľa niektorých odborníkov sa priamo v hrudníku sochy nachádza jaskyňa, ktorú chráni poklop umiestnený za dynastie Sung (960 – 1279). Po pravej strane sochy je dlhé, terasou zakončené schodisko po ktorom prakticky každý deň stúpa veľa turistov. Na severnej a južnej skalnej stene okolo sochy sa nachádza veľa výklenkov s budhistickými figúrami. Na ďalších stenách okolo Budhu je množstvo stromov a Budha vypadá akoby bol vsadený do hory. Medzi miestnymi obyvateľmi tak koluje príslovie „Hora je Budha, a Budha je hora“.


Lincolnská katedrála


Kolínsky dóm


Tour Saint-Jacques

Context: Introduction Veža Saint-Jacques Tour Saint-Jacques (po francúzsky; doslova Veža sv. Jakuba ) je neskorogotická veža v Paríži. Nachádza sa na malom námestí s parkovou úpravou v 4. obvode. Je vysoká 52 m a patrí k významným pamiatkam mesta. Od roku 1998 je zaradená na zozname svetového dedičstva UNESCO ako súčasť Svätojakubskej pútnickej cesty vo Francúzsku.


Malý Kiar

Context: V roku 1581 po náboženskom spore v Csepregu sa obec pridala na stranu reformovanej kresťanskej cirkvi. Od roku 1608 spadala obec do tekovského seniorátu. V prvej polovici 19. storočia mali vyučovanie v obci na starosti tzv. čierni bratia, ktorí sa starali o majetky grófa Majlátha. Čierni bratia boli piaristi, ktorí sa starali o gymnázium v Leviciach. V roku 1868 došlo v obci k zriadeniu katolíckej ľudovej školy. V roku 1920 tu v 98 domoch žilo 258 obyvateľov, v obci stávala tiež vápenka. Počas druhej svetovej vojny bol Malý Kiar súčasťou Maďarska.


Vyšná Jablonka

Context: Intravilán Obec sa tiahne popri hlavnej ceste asi 2 kilometre, na úseku približne 800 m po jednej paralelnej ceste. V strede sa nachádza obecný úrad, hostinec a novopostavená pravoslávna cirkev. Nad pravoslávnym chrámom (cerkvou) sa na pahorku čnie starší gréckokatolícky chrám, ktorý ešte v minulom desaťročí slúžil obidvom vierovyznaniam spoločne. Pôvodne bol chrám vysvätený pravoslávny. Po roku 1989 sa v rámci reštitúcie dostal pod patriarchát gréckokatolíckej cirkvi. Práca Začiatok dediny tvorí zrekonštruovaný komplex družstva. Hlavná časť družstva sa nachádza v strede dediny, v uličke nazývanej „Potok“. Využíva sa na chov oviec a kôz. V dedine má sídlo aj Urbariát zamestnávajúci miestnych obyvateľov ale aj ľudí z mimo obce. Založený bol po nežnej revolúcii ako odpoveď na otázku čo s malými lesnými celkami. Majitelia (reštituenti) sa združili do urbariátu pre efektívne spravovanie lesného bohatstva. V septembri 2017 má byť otvorený aj dom dôchodcov. Kultúra Pred obecným úradom je pamätník padlým hrdinom (text na pamätníku znie: Večná pamiatka hrdinom padlým za naše vyslobodenie). Športoviská v obci nie sú zastúpené, ale vzhľadom na jej vekový priemer to je nepotrebné. Pre rekreačné potreby sa využíva provizórne ihrisko za budovou bývalej základnej školy. Na stolný tenis je vymedzená miestnosť na obecnom úrade.


Boľ

Context: Občianska vybavenosť V obci sa okrem rímskokatolíckeho kostola nachádza aj moderný reformovaný kostol z rokov 1968-1971.


Vyšný Mirošov

Context: Občianska vybavenosť V súčasnosti sa v centre obce nachádza okrem pravoslávneho chrámu aj moderný gréckokatolícky kostol. V jeho blízkosti sa nachádza dom smútku a hlavný obecný cintorín.


Bara

Context: Obyvateľstvo Podľa posledného sčítania ľudu z roku 2001 mala obec 336 obyvateľov. Slovenskej národnosti bolo 28,57% obyvateľov, maďarskej 69,94% a rómskej 1,19%. Mužov bolo 157 a žien 179. Kultúra a zaujímavosti Pamiatky Reformovaný kostol v časti Malá Bara, jednoloďová románska stavba s polkruhovou apsidou a predstavanou vežou zo začiatku 13. storočia. Kostol sa nachádza na vyvýšenine na východnom okraji dediny. Najstaršia románska časť kostola je postavená z tehál na kamennom základe. V 14. storočí bola rozšírená loď už v duchu gotiky a v 15. storočí bola pristavaná západná veža. Od polovice 17. storočia patrí kostol Reformovanej cirkvi. Celková obnova schátraného objektu sa realizovala v rokoch 1989-1993. Interiér lode je plochostropý. Nachádza sa tu drevená empora a kazateľnica umiestnená napravo od víťaznéo oblúka. Na južnej stene románskej lode boli objavené zvyšky výmaľby. Fasády kostola sú hladké, členené polkruhovo ukončenými oknami v románskej časti a oknami s lomeným oblúkom a kružbou v gotickej. Apsida je dekorovaná oblúčkovým vlysom. Veža je ukončená ihlancovou helmicou. V podveží sa nachádza gotický portál. Reformovaný kostol v časti Veľká Bara, jednoloďová klasicistická stavba s polkruhovým záverom a predstavanou vežou z rokov 1799-1801. Obnovou prešiel v roku 1890, keď bola pristavaná veža. Kostol má hladké fasády s polkruhovo ukončenými oknami. Veža je ukončená ihlancovou helmicou.


Biely Kostol

Context: Kultúra a zaujímavosti  Pamiatky V obci sa nachádza rímskokatolícky kostol Krista Kráľa z roku 1941 a barokový kaštieľ z roku 1719.


Hrčeľ

Context: Symboly obce Podľa Heraldického registra má obec tieto symboly prijaté 26. septembra 1998. Na erbe je motív podľa odtlačku pečatidla z roku 1786. Erb V modrom štíte po strieborných kameňoch kráčajúca zlatá srnka, nad ňou letiaci zlatý prirodzený bažant. Vlajka Vlajka má podobu troch pozdĺžnych pruhov žltého, modrého, bieleho v pomere 3:2:3. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu. Kultúra a zaujímavosti Pamiatky Reformovaný kostol, jednoloďová neoklasicistická stavba s polkruhovým záverom a predstavanou vežou z rokov 1904-1906. Stojí na mieste staršej drevenej stavby z roku 1800. Interiér je plochostropý. Fasády kostola sú hladké s polkruhovo ukončenými oknami. Veža je členená lizénami a kordónovými rímsami, ukončená je ihlancovou helmicou.


Huncovce

Context: Stavby V obci je rímskokatolícky kostol sv. Kríža, pôvodne románska stavba z prvej polovice 13. storočia. Obec má materskú i základnú školu.


Michalok

Context: Občianska vybavenosť Spoločenské udalosti sa odohrávajú prevažne v miestnom kultúrnom dome. Bol tu vybudovaný dom smútku. Okrem rímskokatolíckeho kostola sa v obci nachádza aj moderný evanjelický kostol. Do pekného prírodného prostredia je posadený prícestný kríž.


Maršová-Rašov

Context: Občianska vybavenosť Súčasťou obce je Kostol Panny Márie pomocnice kresťanov, cintorín, dom kultúry a futbalové ihrisko.


Miklušovce

Context: Obyvateľstvo V roku 1970 žilo v obci 497 obyvateľov. Koncom roku 2004 mala obec 340 (obyvateľov.


Fresné-la-Mère

Context: Obyvateľstvo Počet obyvateľov obce je 531 obyvateľov (2009). Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.


Feuges

Context: Obyvateľstvo Počet obyvateľov obce je 255 obyvateľov (2009). Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.


Montlaur (Aude)

Context: Obyvateľstvo Počet obyvateľov obce je 538 obyvateľov (2009). Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.


Sigean

Context: Obyvateľstvo Počet obyvateľov obce je 5323 obyvateľov (2009). Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.


Malý Kiar

Context: Dejiny Prvá písomná zmienka o obci pochádza z rokov 12421272, kedy ju vlastnili Somonyiovci. Vtedy je uvádzaná ako zničená. V roku 1290 ju výmenou za pôdu v Hrkovciach získal comes Adorján. Roku 1392 sa dostala do vlastníctva majstra Štefana, syna Leökösa, a v 15. storočí bola majetkom Petra Čecha Levického. Z obce pochádzal rod Kéryovcov. Gašpar Kéry sa v roku 1531 podieľal na úspešnej obrane bosnianskeho mesta Jajce pred Turkami a comes František Kéry sa v roku 1599 stal podžupanom hontianskej župy. V roku 1554 sa v obci nachádzali dva rybníky. Po bitke pri Moháči sa juh Slovenska ocitol na hranici medzi kresťanským a islamským svetom. Malý Kiar pripadol do hontianskeho náhija, jednej z tureckých územno-správnych jednotiek. Podľa daňových súpisov v obci v roku 1664 stálo 16 domov a v nich žilo 19 obyvateľov. Ich hlavným zdrojom obživy bolo poľnohospodárstvo, chov dobytka a včelárstvo. V roku 1581 po náboženskom spore v Csepregu sa obec pridala na stranu reformovanej kresťanskej cirkvi. Od roku 1608 spadala obec do tekovského seniorátu. V prvej polovici 19. storočia mali vyučovanie v obci na starosti tzv. čierni bratia , ktorí sa starali o majetky grófa Majlátha. Čierni bratia boli piaristi, ktorí sa starali o gymnázium v Leviciach. V roku 1868 došlo v obci k zriadeniu katolíckej ľudovej školy. V roku 1920 tu v 98 domoch žilo 258 obyvateľov, v obci stávala tiež vápenka. Počas druhej svetovej vojny bol Malý Kiar súčasťou Maďarska. Od 1. januára 1976 je obec súčasťou mesta Levice.


Quillan

Context: Obyvateľstvo Počet obyvateľov obce je 3352 obyvateľov (2009). Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.


Landreville


Giberville

Context: Obyvateľstvo Počet obyvateľov obce je 4887 obyvateľov (2009). Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.


Fort-Mardyck

Context: Obyvateľstvo V roku 2009 mala obec 3 605 obyvateľov.. Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.


Jakubovany (okres Sabinov)

Context: Školstvo V obci je Základná škola pre prvý stupeň (1. -4. ročník) a materská škola.


Vyšný Orlík

Context: Školstvo V obci je základná škola - 1. stupeň (1 až 4) a materská škola.


Veľký Grob

Context: Občianska vybavenosť V nedávnej minulosti obec vybudovala materskú školu, dom smútku, obecný úrad a zdravotné stredisko. Výstavba kultúrneho domu bola ukončená v roku 1995. V katastrálnom území obce sa nachádzajú štyri rašeliniská s možnosťou rybárskeho vyžitia.


Priepasné

Context: Školstvo Na území obci sa nachádzali štyri školy, tri z nich sa ešte zachovali, ale v súčasnej dobe funguje len jedna, v ktorej je dnes materská škola.


Veľký Lom

Context: Výstavba v obci, infraštruktúra a zamestnanosť  1955 – výstavba cesty do Koprovnice a Dolných Strhár 1961 – zavedenie elektrickej energie do celej obce 1969 – 1973 výstavba miestneho vodovodu 1970 – vyasfaltovanie ciest v obci a do Senného 1979 – 1980 výstavba strelnice 1992 – oprava mostov, oprava kultúrnej pamiatky – vyhne, vyčistenie miestneho potoka 1993 – ukončená výstavba nového Domu smútku 2004 – zrekonštruované verejné osvetlenie a miestny rozhlas 2005 – oprava rozvodu elektrickej energie Zdravotnícka pomoc pre obyvateľov je poskytovaná v Zdravotnom stredisku v Pôtri (), no mnoho občanov dochádza na lekárske vyšetrenia do Veľkého Krtíša. Poštové služby zabezpečuje pre obec pobočka Slovenskej pošty v Pôtri. Autobusovú dopravu zabezpečuje SAD Zvolen s BBSK maximálne 3x denne. V minulosti bola vo V.Lome aj škola a škôlka. V najlepších rokoch chodilo do škôlky takmer 30, a do školy vyše 50 detí. V prevádzke bola aj školská jedáleň. V 90. rokoch bolo všetko zrušené pre nízky počet detí. V súčasnosti dochádzajú deti do škôlky v Pôtri a do škôl v Modrom Kameni a Veľkom Krtíši. V obci sú prevádzkované potraviny. Jediným zamestnávateľom v obci je miestne Poľnohospodárske družstvo.


Breznica (okres Stropkov)

Context: Výstavba V 15. storočí bol postavený umelý rybník s rozlohou cca 1,5 ha a vodný mlyn na 3 kamene, v 16. storočí stará farská budova, v 2. polovici 18. storočia panský majer a budova pre správcu majetku (kaštieľ). V roku 1903 pribudla budova štátnej ľudovej školy (učilo sa maďarsky). V rámci povojnovej obnovy v rokoch 1947 – 1949 bolo postavených 18 domov, v roku 1957 ďalších 7, väčšinou svojpomocne. 28. 10. 1950 bola obec elektrifikovaná a bol napojený miestny rozhlas. V roku 1959 bol postavený kultúrny dom, v roku 1960 boli upravené cesty, postavené 2 mosty na miestnom potoku a predajňa OD, roku 1976 požiarna zbrojnica, cesta na cintorín, vodovod, roku 1981 daná do užívania Materská kola, v roku 1994 bola obec plynofikovaná, v roku 1997 bol postavený Dom nádeje a začalo sa s výstavbou kanalizácie, v roku 2003 bol obnovený obecný rozhlas a v roku 2004 bola dokončená a skolaudovaná stavba šatní a tribúny TJ.


Ďurčiná

Context: Symboly Pečať obce, ktorá sa zachovala z polovice 18. storočia. Je na nej vyobrazená postava ženy s kosákom. Podľa heraldiky mali ľudské postavy v znakoch obce, ktoré mali výsostné postavenie medzi ostatnými obcami. Samotná zlatá a strieborná farba znamenajú, že obec patrila medzi najbohatšie. Podľa pečate bol vyhotovený aj erb. Ďalším symbolom je vlajka, ktorú tvorí sedem pozdĺžnych pruhov.


Bystrany

Context: Dejiny Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1268. Názov obce je nemeckého pôvodu. Pôvodne sa volala Eulenbach - soví potok, neskôr bola premenovaná na Vlenbach, Veľbach a po 2. svetovej vojne na Bystrany. V roku 1779 bol postavený rímskokatolícky kostol sv. Petra a Pavla. V polovici 19. storočia si Gustáv Čáki (1803 - 1883) postavil v obci kaštieľ v neoklasicistickom štýle. Taktiež v tomto období bola postavená kaplnka a pri kaštieli vysadená záhrada s parkom, vzácnymi drevinami, stromami a fontánou uprostred. Posledný majiteľ kaštieľa bol Hilár Čáki, ktorý ho vlastnil až do konfiškácie v roku 1945. Kaštieľ bol zbúraný v roku 1992-1993. Za kostolom sú v hrobkách pochovaní niektorí z rodu Čákiovcov.


Borša

Context: Občianska vybavenosť V obci je materská škôlka, základná škola, pošta, potraviny, priemyselný tovar, záhradkárstvo, kvetinárstvo, kaderníctvo, pohostinstvá rôznej cenovej skupiny. Zo sakrálnych stavieb sa v obci okrem reformovaného a rímskokatolíckeho kostola náchadza aj moderný gréckokatolícky chrám.


Raslavice

Context: Dejiny Obec má výhodnú geografickú polohu, čo už v minulosti podmieňovalo vznik ľudských osídlení. Už v druhej polovici 13. storočia tu postavili dodnes zachovaný románsky kostol. Región bol v minulosti využívaný najmä poľnohospodársky. V 70-tych rokoch 20. storočia sa v obci začala rozvíjať priemyselná výroba. V súčasnosti obec žije najmä cestovným ruchom. Hospodárstvo a infraštruktúra Doprava pomocou autobusov a vlakov.


Kolačkov

Context: Školstvo V obci je materská škola aj základná škola.


Višňov

Context: Občianska vybavenosť V obci je vybudovaná rozvodová sieť plynu, elektrickej energie a verejný vodovod. Obcou prechádza cesta III. triedy. V obci sa nachádza spoločenská sála, malá samoobsluha, krčma , katolícky kostol, cintorín a dom smútku.


Svätoplukovo

Context: Dominanty obce V obci sa nachádzajú dva kostoly – klasicistický rímskokatolícky kostol Ružencovej Panny Márie z roku 1833 (v severnej časti obce) a neskoroklasicistický evanjelický kostol z roku 1861 (v centre). Na námestí v strede obce je pamätník padlým obetiam prvej a druhej svetovej vojny. V centre obce sa tiež nachádza artézska studňa, ktorá bola navŕtaná okolo roku 1900 do hĺbky približne 300 metrov. Pitná voda zo studne je obľúbená medzi domácimi i ľuďmi z okolitých obcí. Pri studni je vybudovaný bazén, ktorý slúži ako zásobáreň vody.


Brezina (okres Trebišov)

Context: Občianska vybavenosť V obci je zavedený zemný plyn, nachádza sa tu niekoľko obchodov s potravinami a zmiešaným tovarom a pohostinstvo. V obci je futbalové ihrisko a obecná knižnica. V obci je materská škola a malotriedna základná škola. V obci sa každoročne konajú folklórne slávnosti. V obci sa nachádzajú napriek relatívne nízkemu počtu obyvateľov štyri kostoly: gréckokatolícky chrám sv. Petra a Pavla, reformovaný kostol, chrám pravoslávnej cirkvi z roku 1994 a rímskokatolícky kostol z roku 2004.


Malý Kiar

Context: Prvá písomná zmienka o obci pochádza z rokov 1242 – 1272, kedy ju vlastnili Somonyiovci. Vtedy je uvádzaná ako zničená. V roku 1290 ju výmenou za pôdu v Hrkovciach získal comes Adorján. Roku 1392 sa dostala do vlastníctva majstra Štefana, syna Leökösa, a v 15. storočí bola majetkom Petra Čecha Levického. Z obce pochádzal rod Kéryovcov. Gašpar Kéry sa v roku 1531 podieľal na úspešnej obrane bosnianskeho mesta Jajce pred Turkami a comes František Kéry sa v roku 1599 stal podžupanom hontianskej župy. V roku 1554 sa v obci nachádzali dva rybníky.


Pavol Láni

Context: Životopis Pochádzal zo starej uhorskej rodiny pôvodom Jacobi-Lányi. Bol synom mäsiara. Po ukončení štúdia sa stal stoličným gemerským úradníkom. V roku 1696 bol s bratom Jánom aj rodinou povýšený do šľachtického stavu na večné časy. Bol prívržencom kniežaťa Františka II. Rákociho. Od roku 1704 bol vojenským komisárom a o dva roky neskôr aj krajinským železiarskym inšpektorom. Politické postavenie používal na podnikanie vo vlastnej réžii. Významnú úlohu zohrával v Dobšinej, kde dal v rokoch 1706 až 1716 vybudovať vlastné huty a podarilo sa mu tam vybudovať rozsiahly železiarsky komplex - dnes chatová osada Lányiho huta. Počas povstania Františka II. Rákociho sa pridal ako evanjelický protestant ku kuruckému povstaniu a významnou mierou mu pomáhal. Dodával pre kurucké vojská kvalitnú oceľ a zriadil zbrojárske dielne, kde sa kovali meče a odlievali delové gule i hlavne pušiek. Po uzavretí Satmárskeho mieru v roku 1711 prijal podmienky kapitulácie a v stanovenom časovom limite sa vrátil z emigrácie z Poľska, kde sa uchýlil spolu s Františkom II.Rákoczim. Boli mu navrátené majetky a stal sa malohontským podžupanom v Rimavskej Sobote v rokoch 1711-1714, tabulárnym sudcom a r. 1712 poslancom krajinského snemu. Pričinil sa o prepustenie Jánošíka a Uhorčíka z väzenia v Hrachovskom kaštieli po ich prvom zatknutí. Na súdnom procese s Jurajom Jánošíkom v L. Mikuláši svedčil v jeho prospech. V rokoch 1720-1722 dal postaviť saskými odborníkmi vysokú pec podľa holandského vzoru na Hnilci v dnešnej Dobšinskej Maši. Počas povstania Františka II. Rákociho si dal tlačiť vlastné papierové peniaze, prvé v Uhorsku. Spolupracoval s Matejom Belom z Očovej - slovenským polyhistorom, hlavne v oblasti geografie. Roku 1725 podnikol s vedcom Georgom Buchholtzom mladším cestu na Gemer, kde preskúmali jaskyňu pri Aggtelek


Abrahám Bodon

Context: Životopis Školské vzdelanie ukončil v Sárospataku. Pôvodne chcel byť inžinierom a až do vysokého veku sa zaoberal matematickými problémami. Právnické vzdelanie získal ukončením štúdia na univerzite v Pešti v roku 1839. V roku 1840 sa zúčastnil ako člen parlamentnej mládeže zasadnutia parlamentu v Bratislave, kde sa spriatelil s Ľudovítom Košútom. Redigoval rukopisný časopis o snemovnej činnosti Országgyűlési Tudósítások. V rokoch 1842 až 1847 bol podnotárom Gemerskej župy. V roku 1848 bol vyslancom okresu Kameňany v uhorskom sneme. Po porážke revolúcie sa utiahol na svoje panstvo v rumunskej Boarte. Písal učebnice pre deti a snažil sa výchovne vplývať na pospolitý ľud. V roku 1861 sa po obnovení žúp stal hlavným notárom. Bol zvolený za volebný obvod Kavečany do uhorského snemu. V roku 1867 bol zvolený za druhého podžupana Gemerskej župy. V rokoch 1854 až 1856 bol aj hlavným dozorcom reformovaného cirkevného dištriktu vo Valiciach.


Alexander Török

Context: Životopis Narodil sa v šľachtickej rodine v Podrečanoch, do rodiny výrobcu fajok. Po ukončení štúdií sa stal čestným podnotárom Novohradskej župy. Počas uhorskej revolúcie bol stotníkom honvédov. Po jej porážke sa utiahol na rodinné podrečanské panstvo a aktivizoval sa vrámci Hospodárskeho spolku Novohradu, ktorého sa stal v roku 1861 podpredsedom. V roku 1865 bol zvolený v sečianskom volebnom okrsku za poslanca uhorského snemu.


Ján Juraj Kitzling

Context: Život Narodil sa v roku 1764 v českej časti Habsburskej monarchie. V roku 1781 viedol výstavbu vojenských skladov v Budíne. Od roku 1789 bol košickým mešťanom. V roku 1789 vykonával stavebný dozor nad výstavbou divadla, naprojektovaného Štefanom Brockým a Jozefom Jánom Tallherom. V Košiciach taktiež naprojektoval dve veže jezuitského kostola a klasicistický evanjelický kostol na Mlynskej ulici (1804). V roku 1792 mal na starosti opravu požiarom poškodeného kláštora v Jasove. Zomrel vo februári 1809 v Košiciach.


Horné Opatovce

Context: Župní sudcovia so sídlom v obci  Imrich Frankner - sudca (jurasor) v Tekovskej župe. Do roku 1823 sídlil v obci, v stoličnom dome č. 34, ktorý si župa prenajala od panstva obce (biskupa). V roku 1824 ho na poste župného sudcu vystriedal Florián Šimoni. Florián Šimoni - sudca (jurasor) v Tekovskej župe. V rokoch (1824-1827) sídlil v obci, v stoličnom dome č. 34, ktorý si župa prenajala od panstva obce (biskupa). Na poste župného sudcu tak vystriedal Imricha Franknera. Ľudovít Belházy - sudca (jurasor) v Tekovskej župe. V rokoch (1866-1867) sídlil v obci, v stoličnom dome č. 34, ktorý si župa prenajala od panstva obce (biskupa). Ignác Šimoni - sudca (jurasor) a tútor v Tekovskej župe. Do roku 1878 sídlil v obci, v prenajatom dome č. 1 u Finku. V roku 1879 ho nahradil nový župný sudca Anton Truska. Anton Truska - sudca (jurasor) a tútor v Tekovskej župe. V rokoch (1879-1888) sídlil v obci, v prenajatom dome č. 1 u Finku.


Anton Mederly

Context: Životopis Po skončení štúdia sa v roku 1918 zamestnal v ružomberskej ľudovej banke. Postupne sa vypracoval na predsedu jej cenzúrneho výboru a zároveň bol aj členom disciplinárneho výboru. Od roku 1925 už bol vo vedení banky, ktorá ho aj delegovala ako svojho zástupcu do Zväzu slovenských bánk a Revíznej jednoty bánk v Prahe. V týchto organizáciách pôsobil taktiež na vedúcich pozíciách. Bol členom Hlinkovej slovenskej ľudovej strany a patril k najbližším spolupracovníkom Andreja Hlinku. Po krajinských voľbách v roku 1928 ho strana nominovala ako odborníka na financie a bankovníctvo do Krajinského zastupiteľstva Slovenskej krajiny, kde zasadal aj po nasledujúcich voľbách v roku 1935. Po obecných voľbách v roku 1931 sa stal starostom Ružomberka. Mandát obhájil aj po obecných voľbách v roku 1938. V starostovskej funkcii zotrval do roku 1940, kedy bol vymenovaný za generálneho riaditeľa novozaloženej Slovenskej hypotečnej a komunálnej banky v Bratislave. Riaditeľom banky bol do 14. apríla 1945. Zároveň bol členom Bankovej rady Slovenskej národnej banky a na prelome septembra/októbra 1944 vykonával funkciu zastupujúceho guvernéra. V období Slovenského štátu bol aj predsedom Slovenskej burzy a Zväzu slovenských bánk. Medzi rokmi 19391940 pôsobil aj ako župný veliteľ Hlinkovej gardy. V rokoch 19431945 zasadal aj v Štátnej rade Slovenskej republiky. Ako politicky exponovaná osoba v rokoch 19391945 sa aj Anton Mederly musel za svoju činnosť zodpovedať pred Národným súdom.


Koloman Gici

Context: Činnosť do revolúcie V rokoch 1843 a 1847 bol vyslancom Komárňanskej župy v uhorskom sneme a od 6. júla 1848 poslancom. V roku 1844 bol prvým podžupanom komárňanskej župy. Počas revolúcie bol štátnym tajomníkom ministerstva spravodlivosti v Batthyányho vláde.


Krásnohorské Podhradie

Context: Osobnosti obce  Rodáci Štefan Andráši ( okolo 1650 - † okolo 1720), kurucký generál, zakladateľ betliarskej vetvy rodu Andrássyovcov. V rokoch 1706-1711 zastupoval brata Petra vo funkcii gemerského župana. Od roku 1706 generál kuruckých vojsk medzi Dunajom a Tisou. Roku 1710 zložil sľub vernosti Habsburgovcom. Autor nezvestnej filozofickej rozpravy „Stephani Andrássy philosophia“. Je hrdinom románu Móra Jókaiho „Levočská biela pani“. Na hrade Krásna Hôrka je vystavené mumifikované telo jeho prvej manželky Žofie Srédyovej. Juraj Andrássy( okolo 1660 - † 1725), kurucký generál, zakladateľ monockej vetvy rodu Andrássyovcov z Krásnej Hôrky. Získal titul baróna. Bránil hrad Krásnu Hôrku proti cisárskym vojskám, roku 1710 po ročnom obliehaní ho vydal cisárskemu generálovi Viandovi. Dionýz Andráši ( 1835– † 1913), uhorský magnát, posledný príslušník monockej vetvy rodu Andrášiovcov Jozef Fábry ( 1909 - † 1971), komunista, internacionalista a vlastenec. Ján Chorvát ( 1948), slovenský jazykovedec a vysokoškolský pedagóg Pôsobili tu Peter Andráši (? – † okolo 1600), zakladateľ uhorskej vetvy rodu Andrássyovcov, sedmohradský šľachtic. Po nevydarenom pokuse Gáspara Békésiho zmocniť sa vlády v Sedmohradsku vstúpil do cisárskej armády. Od roku 1578 sa stal kapitánom hradu Krásna Hôrka, ktorý jeho vnuk Matej dostal i s panstvom do dedičného rodového vlastníctva. Peter Andrássy (? - † 1715), stoličný hodnostár, barón. Roku 1688 sa stal gemerským županom. Podporoval vedu a kultúru. Pavol Andráši ( 1655- † 1713), kurucký generál. Imrich Andaházy ( 1805- † 1849), miestny presbyter Pána Pavol Lökő ( 1814- † 1878), v obci 36 rokov pôsobil ako rechtor (učiteľ-kantor). István Hokky ( 1819- † 1849), rožňavský presbyter, ktorý zomrel hrdinskou smrťou v bitke proti Rusom pri Drnave 6.7.1849. Jeho náhrobok tvorí liatinový obelisk. Lajos Erőssy ( 1819- † 1903), kapitán domobrany roku 1848, major maďarskej kráľovskej domobrany, slúžny a hlavný advokát veľkopanstva. Františka Andrássyová-Hablawetzová ( 1838 - † 1902), viedenská herečka černoského pôvodu, mecénka. Ján Bírossy ( 1861 - † 1887), kňaz Pána, v hrobe je pochovaný aj jeho otec Július Bírossy ( 1821 - † 1897) József Jávorszky ( 1916- † 1978), farár – dekan


Hontianska župa (Česko-Slovensko)

Context: Hontiansky župan  Gustáv Lehotský (8. januára 1919 / 14. januára 1919) Viktor Ravasz (1919 – 1920) Jozef Országh (1920 – 1922)


Ľudovít Boronkai

Context: Životopis Bol potomkom starého šľachtického rodu. Z dôvodu skorej smrti jeho matky ho vychovávali starí rodičia v Horných Teranoch (dnes Terany). Stredné školy absolvoval v Banskej Štiavnici a Leviciach, neskôr študoval právo. Od roku 1835 sa stal pomocným slúžnym sudcom banskoštiavnického okresu, neskôr druhým hlavným notárom. Bol liberálnym politikom a členom hontianskej opozície. V roku 1848 sa stal vládnym komisárom Ľudovíta Košuta a mal na starosti výživu armády. Po porážke uhorskej revolúcie bol zajatý a dlho väznený. Neskôr sa trest zmenil na domáce väzenie. V roku 1861 bol zvolený za poslanca uhorského snemu vo volebnom obvode Šahy. Časť života prežil v obci Lontov.


Horné Štitáre

Context: Dejiny Prvou písomnou zmienkou o obci je darovacia listina uhorského kráľa Belu IV. z roku 1246. V 16. storočí obcou prechádzala Kráľovsko-cisárska poštová cesta a v roku 1558 bola v obci zriadená prepriahacia stanica konskej pošty. Erb pochádza z 18. storočia. Tvorí ho modrý štít so zlatým obrneným ramenom, držiacim strieborný meč. V obci je rímskokatolícky kostol Božského Srdca Ježišovho z roku 1969.


Horné Semerovce

Context: Dejiny Staršie osídlenie v lokalite obce potvrdzujú archeolgické nálezy pohrebiska z doby bronzovej. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1276 (pribi viri de Zemered). Bola zemianskym majetkom, v 14. storočí patrila rodine Konyovcov z rodu Kacsics , od 18. storočia rodine Hellenbachovcov , v 19. storočí rodine Földváryovcov a Ivánkovcov . Obyvatelia sa zoberali hlavne poľnohospodárstvom. V rokoch 1938-44 obec pripojili k Maďarsku.


Krajné Čierno

Context: Dejiny Obec vznikla v rokoch 1573–1598. Prvá písomná zmienka je z roku 1618, kde je uvedená pod názvom Krainiay Czarno. Obec v roku 1773 taktiež bola vedená pod názvom Krajna-Csarno, Krajna-Csarnó, Krajna-Czarnó. Pomenovania obce v roku 1786 bolo Cscharno, Krajna Csohorno. V roku 1808 Krajna – Csarnó, Cžarno, v roku 1863-1882 Krajnacsarnó, 1888- 1902 Krajnócsarnó. V čase maďarizácie obec dostala v roku 1907-1913 názov Krajnócsarno, Végcsarnó. Aj po vzniku ČSR vývoj názvu pomenovania obce nebol ustálený. V roku 1920 bol Krajné Čierne, v roku 1927 Krajné Čarno a od roku 1948 Krajné Čierno. Územie obce zaoberá rozlohu 657 ha. V urbári panstva Makovica z roku 1618 sa ako nová obec uvádza aj Krainiay Czarno. Poddanské povinnosti a neutešené sociálne pomery ťažko doliehali na obyvateľstvo. Vyvolávalo to nespokojnosť a odpor poddaných vyjadrovaný rôznymi spôsobmi. Časté boli úteky z pôdy, ďalej odmietanie povinností, násilné privlastňovanie si panskej pôdy, lesa alebo úrody, krádeže, priame fyzické útoky alebo revolty. Nemalá časť poddaných sa grupovala do zbojníckych družín. V okolí obce pôsobila zbojnícka družina Fedora Hlavathu. V roku 1787 mala obec 14 domov a 83 obyvateľov, v roku 1828 mala 20 domov a 162 obyvateľov. V roku 1942 30 domov a 203 obyvateľov. V tomto období v obci žilo aj 11 židov. V roku 2004 v obci žilo 86 obyvateľov. Hlavnou pracovnou činnosťou obyvateľstva bolo poľnohospodárstvo, chov dobytka a veľakrát odchádzali na sezónne práce. V 19. storočí tu mali majetky Károlyiovci. Po vzniku ČSR obyvateľstvo pracovalo v lesoch a v poľnohospodárstve. V novembri 1944, pri bojoch o cestnú komunikáciu Ladomirová - Krajná Poľana bola obec značne poškodená. V obci boli koncom 20. storočia najčastejšie tieto priezviská: Berežný, Cunder, Ducár, Gunza, Harajda, Hrebeňák, Krifka, Krivka, Ľach, Pavkeje, Revák, Skasko, Vaňko, Zribko, Žižák a Žižák-Fedorko.


Hrnčiarovce nad Parnou

Context: Dejiny Pôvodné obyvateľstvo v tejto lokalite (osady) patrilo medzi zamestnanancov veľkomoravského majcíchovského hradiska . Bolo zamestnané hlavne hrnčiarstvom. Z tohto obdobia sa zachovalo aj pohrebisko. V obci sa nachádza aj radové pohrebisko z 11. - 12. storočia. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1267. V roku 1241 ju zničili Tatári (Mongoli), 1601 Bočkajovci , v roku 1619 Betlemovci , v roku 1704 ju vydrancovali Rákocziovci . Neďaleko obce sa 26. decembra v roku 1704 odohrala bitka medzi Rákocziho a cisárskymi vojskami. Obec mala v 16. storočí 42 port, v roku 1715 vinice a 59 daňovníkov, v roku 1828 145 domov a 1037 obyvateľov, zaoberajúcich sa hlavne poľnohospodárstvom a zhotovovaním výrobkov zo slamy.


Nové Hony

Context: Dejiny V chotári obce bolo objavené sídlisko pilinskej kultúry z mladšej doby bronzovej, slovanské sídlisko z 10. storočia a zaniknutý stredoveký kostol. Prvá písomná zmienka o obci ( Keresztúr ) je z roku 1332. V 14. storočí sa obec rozčlenila na obce Veľký a Malý Kerestúr (1381 Kyskereszthur ), ktoré sa zase zlúčili v polovici 19. storočí. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom.


Veľký Kýr

Context: Názov  Vývin názvu obce 1113 – Villa de Keer 1156 – Ker 1222 – Ker 1269 – Keer 1808 – Weľký Kýr , maď. Nyitranagykér 1948 – Milanovce 1991 – Veľký Kýr


Veľký Kýr

Context: Doprava  Železnica Obec Veľký Kýr leží na jednokoľajovej trati č. 140. Kedysi to bola rýchliková trať. Chodili tu vlaky až do Poľska. 1. septembra 1876 sa otvorila trať medzi Šuranmi a Ivankou pri Nitre. Trať sa stavala v rokoch 1875 a 1876. Trať viedla aj územím cintorína a preto fara dostala 438 forintov.


Utekáč

Context: Časti obce K obci patrí 8 osád: Bánik, Cisársko, Dlhá Lúka, Drahová, Ďurkovka, Havrilovo, Nad Rimava a Salajka.


Kvetoslavov

Context: Dejiny Na mieste obce je doložené Rímsko-barbarské sídlisko. Obec sa prvýkrát spomína roku 1230. Patrila viacerým majiteľom: 16. storočie: Farkaš 17. storočie: Forgáč 18. storočie: Bittóo, Nassvady 19. storočie: Pongrác V roku 1715 mala obec 6 daňovníkov. Zaoberali sa poľnohospodárstvom. V rokoch 1938-1945 bola obec pripojená k Maďarsku. V roku 1869 mala obec 182 obyvateľov. V obci je šľachtiteľská stanica zeleniny a ovocia – Šľachtenie a výroba semien Kvetoslavov. Po oslobodení sa do obce presídlili Slováci z Maďarska. Z národnostného hľadiska je skladba obyvateľstva obce slovensko-maďarská.


Velický štít

Context: Názov Jeho názov je odvodený od bývalej obce, dnes mestskej časti Veľká.


Chrťany

Context: Polohopis Obec leží severovýchodne od Veľkého Krtíša.


Malý Kiar

Context: Introduction  Malý Kiar je mestská časť Levíc. Do roku 1975 bol samostatnou obcou.


Bašovce

Context: Opis Malá obec s približne 350 obyvateľmi je obklopená poľami, pri miestnom rybníku je rybárska bašta.


Krnča

Context: Dejiny Prvá zmienka o obci pochádza z roku 1183, no predpokladá sa jej vznik už v polovici 12. storočia. Listina pápeža Lucia III. naznačuje existenciu obce v skoršom období, počas pôsobenia arcibiskupa Lukáša (1158 – 1181). Práve Lukáš odňal podiel z cirkevného desiatku nitrianskej kapitule a v až v roku 1183 arcibiskup Mikuláš kapitule tento poplatok vrátil späť. V prvej polovici 13. storočia patrila obec Mikovi z rodu Diviackovcov, po jeho smrti si obec v roku 1246 rozdelili jeho synovia. Ďalšími majiteľmi územia boli neskôr rody Majthéniovcov, Besnákovcov, Gosztonyiovcov, Albert Filip Krohn, židia Wohlsteinovci, no tiež Ordódyovci, Matuschkovci, Knoglerovci a Kittlerovci. V roku 1772 sa tu narodil historik Ján Ribiny, ktorý bol vychovávateľom detí Mateja Bela. Skúmal cirkevné dejiny a vydal 10 teologických a historických prác. Matej Bel spomína obec vo svojich Notíciách, kde uvádza 4 časti obce a zvyšky stredovekého bratríckeho opevnenia v blízkych horách. Súčasný názov obce sa používa od roku 1808 a vznikol z pôvodného názvu Kernulch.


Malé Teriakovce

Context: Polohopis Ide o bývalú samostatnú obec. Leží v Rimavskej kotline, pod výbežkom Valickej pahorkatiny, na ľavom brehu rieky Rimava. Malé Teriakovce ležia 1 km východne od Veľkých Teriakoviec, za železničnou traťou č. 173 (železničná zastávka Veľké Teriakovce). Obcou vedie žlto značkovaný turistický chodník na Maginhrad a ďalej na Teplý Vrch.


Malý Krtíš

Context: Polohopis Obec leží v doline potoka Krtíš, južne od mesta Veľký Krtíš.


Veľké Zálužie

Context: Kultúra a zaujímavosti  Stavby V obci sa nachádza kaštieľ. Je to empírová stavba zo začiatku 19.storočia. Je postavený na staršom základe. Dala ho postaviť rodina grófa Forgácha. Niekdajšia obrazáreň kaštieľa bola za druhej svetovej vojny zničená. Nachádzala sa v nej olejomaľba od A. Mányokiho, ktorá je nezvestná. Kostol Všetkých svätých Pravidelné podujatia Obecný ples, Stavanie mája, Petropavlovský jarmok, Vinobranie, Hodové slávnosti atď.


Kolonica

Context: Dejiny Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1548, kedy sa spomína v súvislosti s majetkovým sporom. Obyvatelia sa živili úrodou zo skromných polí. Gréckokatolícka cerkva z roku 1844, ktorá sa v obci nachádza, bola postavená na mieste pôvodnej drevenej cerkvi.


Mlynky (Maďarsko)

Context: Dejiny Územie obce bolo obývané už v rímskej dobe a patrilo k rímskej provincii Panónia. Začiatky obce súvisia s 12. storočím a benediktínskym opátstvom, ktoré vzniklo možno ešte vo veľkomoravskom období. V roku 1184 sa na ruinách kláštora vybudovali nový kláštor cisterciáni. Ten existoval až do tureckej okupácie v 16. storočí, keď ho Turci zničili a rozobrali (v roku 1541). Po oslobodení spod tureckej nadvlády začali prichádzať na územie takmer vyľudnenej obce slovenskí kolonisti z územia dnešného Slovenska. Prvé rodiny kolonistov prišli už v roku 1747. Majetok obce dostali do správy pavlíni - rímskokatolícky rehoľný rád, počas ktorých správy na územie obce prichádzali ďalší slovenskí kolonisti. Obec sa nazývala po latinsky Santa Crux , maď. Szent-Kereszt . V roku 1766 bol postavený rímskokatolícky kostol. Neskôr prišli aj nemeckí kolonisti, ktorí sa však v prevažne slovenskom prostredí poslovenčili. Obec si až do dnešných čias udržala prevažne slovenský charakter. Strediskom slovenskej kultúry v obci je Slovenský dom . Zo sakrálnych pamiatok je najvýznamnejší barokový rímskokatolícky kostol z 18. storočia.


Veľký Kýr

Context: Dejiny Archeologické nálezy dokazujú, že toto územie bolo obývané už v kamennej dobe. V neolite tu pravdepodobne bolo sídlisko kultúry so západnou lineárnou keramikou a želiezovskej skupiny, v eneolite sídlisko s bolerázskou keramikou, v železnej dobe laténske pohrebisko, a v rímskej dobe germánske sídlisko. V 1. storočí nášho letopočtu tu Rimania postavili pohraničnú strážnu vežu (castellum), pretože tadiaľto viedla jedna z vetiev Jantárovej cesty. V 9. storočí tu stála veľkomoravská osada, z 10. storočia pochádza pohrebisko belobrdskej (teda slovansko-staromaďarskej) kultúry. Z 11.13. storočia sa vykopalo radové pohrebisko pri (zaniknutom) románskom kostole sv. Klimenta z 11.13. storočia. Veľký Kýr sa prvýkrát spomína v listine kráľa Kolomana z roku 1113 ako Ker, čo je zrejme pomenovanie podľa jedného z legendárnych 7 staromaďarských kmeňov Kér. Zo zoborskej listiny z roku 1113 vyplýva, že po smrti vodcu Huba, sa obec stala majetkom zoborského opátstva a jej obyvatelia jeho poddanými. Dovtedy v nej žili slobodní roľníci. Vtedajší obyvatelia, ktorí vďaka misionárom zo zoborského kláštora prijali kresťanskú vieru, sa schádzali v tomto kostole, až kým nebol zničený počas tatárskeho vpádu. Nový kostol, ktorý stojí dodnes, bol postavený približne v rokoch 1332 až 1371. Od roku 1349 sa obec stala vlastníctvom ostrihomského arcibiskupstva, ktoré ju do 16. storočia prenajímalo zemanským rodinám. Začiatkom 17. storočia prežíva obec svoj najväčší rozmach. Podľa starého medeného pečatidla bol vtedy Veľký Kýr mestečkom – získal tak privilégium usporiadania výročných trhov. Usadlosť patrila medzi 120 stredne veľkých mestečiek, v ktorých sídlili úrady celého okresu, usporadúvali sa trhy, otvorila sa krčma, hostinec. Spolu s Kýrom boli v nitrianskej župe iba 3 takéto mestečká. Po obsadení Nových Zámkov Turkami (1663), bola obec až do roku 1685 pod tureckou nadvládou. Väčšina obyvateľstva utiekla, mnohí v krutých bojoch zomreli. Usadlosť sa neraz označila za vyľudnenú. Ale už 5 rokov po vyhnaní Turkov (1690) mala obec 320 obyvateľov, čo bol v tom období výrazný počet. Napriek obrovskej snahe obyvateľov však už nikdy nezískala naspäť mestské privilégiá. Obnova obce, zničeného kostola i samotných domov prebiehala dve desaťročia. V roku 1720 mala obec 25 domácností. V roku 1787 už 174 domov, kým Malý Kýr mal v tom období 54 domov. V 18. a 19. storočí sa obyvatelia zaoberali poľnohospodárstvom, vinohradníctvom a chovom hospodárskych zvierat. Až do pádu Rakúsko-Uhorska bola obec jej súčasťou. Ťažké roky 1. svetovej vojny poznačili aj túto usadlosť rovnako ako všetky ostatné sídla. Po podpísaní trianonskej zmluvy (1920) pripojili obec k Česko-Slovensku. Počas 2. svetovej vojny obec na základe prvej viedenskej arbitráže patrila horthyovskému Maďarsku. Hoci v prvých etapách vojny nemecké vojská úspešne napredovali, v roku 1943 sa všetko zmenilo, postupne sa sťahovali späť. Hrozba bojiska poznačila aj okolie Nitry. Vojsko vniklo na územie obce 27. marca 1944, zničili mosty nad riekou Nitrou. V roku 1948 dostala obec nový názov, Milanovce. Obec sa prudko rozvíjala, menila sa tvár ulíc, v 60-tych rokoch vybudovalo sa mnoho nových budov občianskej vybavenosti, v roku 1949 v nej vzniklo Jednotné roľnícke družstvo. V roku 1980 tu bolo 994 obytných domov, pričom vyše 700 vzniklo v povojnovom období. Po nežnej revolúcii v roku 1989 obyvatelia obce spísali petíciu, v ktorej žiadali o prinavrátenie pôvodného názvu obce, Veľký Kýr. Povolenie dostali v roku 1991.


Čierne Kľačany

Context: Občianska vybavenosť Obec má vybudovaný kultúrny dom. Pri kostole sa nachádza cintorín a Dom smútku. K športovým zariadeniam obce patrí futbalové ihrisko pri vstupe do Čiernych Kľačian a tenisový dvorec. Zaujímavá je socha sv. Jána Nepomuckého a kaplnka sv. Urbana s upraveným okolím, stojaca pri ceste do vinohradov. V časti Nové vinice sa týči Slovenský dvojkríž, postavený ku dňu zvrchovanosti SR v roku 1993. V južnej časti katastra obce, vo Futalovej doline, je umiestnený pamätník nálezu neskoroantickej pyxidy. V strede obce je z javorových stromov vysadené tzv. Slovenské javorové srdce.


Martin Rakovský

Context: Životopis Študoval v Kremnici, pred rokom 1554 u Leonarda Stöckela v Bardejove, potom v Brašove, v rokoch 1555 – 1556 na univerzite vo Wittenbergu (Filip Melanchton), v roku 1556 v Prahe a v roku 1558 sa stal magistrom vo Wittenbergu. V roku 1556 bol krátko rektorom školy v Žatci a v rokoch 1557 – 1559 v Lounoch. V rokoch 1559 – 1569 pôsobil ako pisár Uhorskej kráľovskej komory v Bratislave, od roku 1569 žil v Turci (zdržiaval sa zväčša v kúrii v Kaľamenovej), kde sa zúčastňoval na zachraňovaní rodinných majetkov. Zomrel náhle na návšteve u brata Mikuláša.


Gabriel Zmeškal

Context: Životopis Pochádzal z oravského zemianskeho rodu, matka Katarína rod. Meerwaldtová bola Banskobystričanka. Vyštudoval právo, pôsobil ako advokát v Banskej Bystrici, neskôr mestský richtár v Banskej Štiavnici. Roku 1825 poslanec uh. snemu za Banskú Štiavnicu a člen jej komisie pre Banské záležitosti. Testamentárne zriadil základinu, z kt. boli vyplácané príspevky chudobným nevestám v Banskej Bystrici a Banskej Štiavnici.


Juraj Radvanský (1645)

Context: Životopis Po štúdiách sa venoval hospodáreniu na rodových majetkoch v Banskej Bystrici-Radvani, angažoval sa v správe Zvolenskej stolice, ktorú zastupoval na uhorských stavovských snemoch a v evanjelickej cirkvi, jeden z popredných predstaviteľov hornouhorského protestantského zemianstva. Účastník Vešeléniho sprisahania uhorskej šľachty proti Habsburgovcom, Tököliho stavovského povstania. Roku 1687 si písal s Tököliho manželkou Helenou Zrínskou, brániacou poslednú pevnosť povstalcov Mukačevo. Cisársky generál Caraffa túto korešpodenciu hodnotil ako velezradu a postavil ho pred mimoriadny súd v Prešove. Zahynul na mučidlách pri výsluchu. V rukopise zanechal denníky z uhorských a stoličných snemov.


Samuel Mikovíni

Context: Život Narodil sa v roku 1686 v Cinobani-Turíčkach (dnes okres Poltár) v schudobnelej zemianskej rodine. Študoval na strednej škole v Banskej Bystrici. V roku 1719 sa priúčal medirytectvu v Norimbergu, neskôr študoval na nemeckých univerzitách v Altdorfe a v Jene (17211723), napokon kartografiu na vojenskej akadémii vo Viedni. Krátko pôsobil ako dvorný matematik saského kniežaťa, v r. 17251735 bol stoličným matematikom-inžinierom Bratislavskej stolice, venoval sa najmä melioračným prácam. V tomto období (1727) si v Svätom Jure zobral za manželku tunajšiu rodáčku. V roku 1735 ho menovali profesorom banskej školy v Banskej Štiavnici a inžinierom stredoslovenských banských miest. Na čele tejto inštitúcie, predchodkyne štiavnickej akadémie, stál do r. 1748, neskôr sa venoval už len inžinierskej činnosti. Počas terénnych prác na výstavbe protipovodňovej hrádze v Trenčíne ochorel a krátko na to pri návrate domov do Štiavnice zomrel na neznámom mieste. Mal mimoriadne rozmanitú a rozsiahlu činnosť, ktorej ťažisko je v kartografických a rôznych staviteľských prácach v oblasti vodných, banských, sčasti aj fortifikačných a iných stavieb. Bol jedným z hlavných spolupracovníkov Mateja Bela pri spracovaní jeho rozsiahlych vlastivedných projektov, v rámci ktorých vyhotovil mapy všetkých slovenských a veľkú časť ostatných uhorských stolíc. Jeho rozsiahla kartografická tvorba znamenala kvalitatívny skok v dejinách kartografie na Slovensku i v Uhorsku, najmä exaktnosťou meracích metód ale aj spôsobom spracovania. V svojej kartografickej činnosti okrem triangulácie využíval aj astronomické pozorovania, v Bratislave zriadil observatórium (1733), pravdepodobne prvé na Slovensku. Výuku banských odborníkov v Banskej Štiavnici položil tiež na exaktné matematické základy, sám pritom prednášal okrem technických predmetov aj matematiku, najmä geometriu. V súvislosti s vedeckým sporom svojho bývalého učiteľa, dvorného matematika J. J. Marinoniho, sa venoval aj problému kvadratúry kruhu a pomocou Lagnyho radu vypočítal hodnotu π; na 25 desatinných miest. Zomrel 23. marca 1750 v blízkosti Trenčína.


Leonard z Uničova

Context: Životopis Pôsobil v Bardejove, kde pracoval v rokoch 1447 – 1457 a 1459 ako notár, a v rokoch 1458 a 1463 – 1465 ako pisár. V roku 1457 bol výbercom kráľovskej portálnej dane v Gemeri a Novohrade.


Mikuláš Pálfi (1552 – 1600)

Context: Funkcie Predovšetkým vlastnými silami a schopnosťami dosiahol významné funkcie: od roku 1574 bol kráľovský stolník, v roku 1580 sa stal kapitánom Bratislavského hradu a županom Bratislavskej župy, ktoré mu Rudolf II. v roku 1599 potvrdil a dal do dedičnej držby. V roku 1581 sa stal kráľovským komorníkom, v roku 1582 skutočným vnútorným tajným radcom, v roku 1584 kapitánom Komárna a županom Komárňanskej župy. Od roku 1598 získal od Rudolfa II. titul ríšsky gróf.


Filip Zipser

Context: Životopis Začas žil na Spiši, neskôr banskobystrický mešťan. V roku 15251526 sa zapojil do povstania baníkov v Banskej Bystrici, spoluorganizátor a vodca najradikálnejších akcií, v lete 1528 ho chytili a po niekoľkotýždňovom väzení popravili.


Zoznam notárov mesta Banská Bystrica

Context: Mestskí notári  Štefan Engel (žil v 15.16. storočí), notár v rokoch 14901505 Andrej Kolman (iný zápis: Ondrej Colman ; žil v 16. storočí), notár v rokoch 15131516, člen vnútornej mestskej rady, senátor (15131524), richtár (zmienky v rokoch 1516 a 1519). Obýval dom č. 3 na námestí. Ján Kreusel (; žil v 16. storočí), mäsiar, notár v rokoch 15161522, člen mestskej rady (15181520). Vlastnil dom č. 19 (22) na rohu Striebornej ulice (spodná brána). Juraj Šmelcer (žil v 16. storočí), notár v roku 1525, v čase baníckeho povstania (15251526) zostavoval sťažnosti na baníkov pre mestskú radu a taktiež zostavil otázky, ktoré pri vypočúvaní kládli väzneným povstalcom Benedikt Schust (žil v 16. storočí), notár v roku 1531, avšak tri mesiace po svojom zvolení do funkcie notára rezignoval a odišiel do Krakova Juraj Albín Niederhayder (; žil v 16. storočí), notár v rokoch 15311540, komorský registrátor a taxátor, jeden z kráľovských komisárov Ferdinanda I. v Banskej Bystrici (1557) Michal Steger (iný zápis: Stegner; ?1550, Banská Bystrica), notár v rokoch 15411550, bakalár slobodných umení (v 30. rokoch 16. storočia pôsobil v Tešíne) Martin Hofman (?1592), vicenotár v rokoch 15691580 a notár v rokoch 15811592 Konrád Roth († 1601), notár v rokoch 15931597 Johannes Sturm ( 16. storočie, Banská Bystrica† 17. storočie), pedagóg, hlavný notár v roku 1607 Dionýz Dvihaly (žil v 19. storočí), okresný notár v Banskej Bystrici, autor plánu pseudogotickej kaplnky na Starých Horách (postavenej v rokoch 18911893


Donč (krajinský hodnostár)

Context: Životopis Od roku 1317 župan Zvolenskej stolice, do ktorej vtedy patril aj Liptov, Turiec a Orava, od roku 1337 aj Komárňanskej stolice. Podporoval rozvoj baníctva a rozširovanie mestských výsad a udeľovanie nových. V roku 1318 pomohol Ružomberku získať mestské výsady. K tým, v roku 1340 kráľ Karol Róbert z Anjou doplnil mestu Ružomberok výsadu slobodného královského mesta. V roku 1312 bol účastníkom bitky pri Rozhanovciach na strane kráľa Karola Róberta proti Omodejovcom a Matúšovi Čákovi. Vyviazol s ťažkými zraneniami a za zásluhy dostal od kráľa úrad zvolenského veľžupana (Zvolen predtým ovládal M. Čák.). Na strane kráľa stál aj v bojoch o Vyšehrad (1316) a v roku 1317 v bojoch o hrad Adrián (maď. Adorján v blízkosti mestečka Livada, v Rumunsku v blízkosti súčasných maďarských a ukrajinských hraníc) a v bojoch o Komárno. Po smrti M. Čáka (1321) do roku 1327 nadobudol obrovský majetok a tituly a stal sa dôverným poradca kráľa. V roku 1323 v sprievode kráľa Karola Róberta navštívil pápežský dvor pápeža Jána XXII. v Avignone, kde sa zoznámil s gotickou architektúrou stal sa jej podporovateľom a šíriteľom. Zaslúžil sa aj o prestavbu kostola v Banskej Bystrici v gotickom slohu. Zastával aj úrad liptovského, zemplínskeho a komárňanského župana. Majiteľ hradov a panstiev vo Zvolene, Likave, Slovenskej Ľupči, Dobrej Nive a v Orave. Výmenou jeho dedičného majetku v Orave dostal od kráľa Karola Róberta hrady Čakovec a Štrigova v Chorvátsku, ktoré následne v roku 1334 vymenil za hrad a panstvo Komárno. V roku 1330 bol členom súdneho tribunálu, ktorý nariadil potrestať rod Feliciána Zacha až do tretieho pokolenia za účasť na nevydarenom atentáte na kráľa.


Tallerova ulica

Context: Na tejto ulici taktiež až do svojej smrti aj so svojou rodinou býval Univ. Prof. MUDr. Ján Fridrichovský, historicky prvý slovenský univerzitný profesor stomatológie, zakladateľ stomatochirurgie na Slovensku, profesor a dekan  Lekárskej fakulty Univerzity Komenského, predseda Lekárskej komory, čestný člen mnohých zahraničných lekárskych komôr, priekopník v stomatochirurgii a stomatoprotetike, autor mnohých odborných publikácií v domácej a zahraničnej literatúre, koncom päťdesiatych rokov politický väzeň komunistického režimu.


Jaroslav Scholtz

Context: Životopis Zakladateľ a primár gynekologického oddelenia nemocnice v Banskej Bystrici (1. júna 1953-13. apríla 1976). Krajský odborník v oblasti starostlivosti o matku a dieťa. Pod jeho vedením sa začali v Banskej Bystrici na gyn.-pôrod. oddeleniach zriaďovať špeciálne ordinariáty (od 1965). Venoval sa zdravotníckej osvete a odbornej prednáškovej činnosti.


Jaroslav Kolačný st.

Context: Životopis Odborník v oblasti očného lekárstva, vychoval vyše 100 odborníkov. Hlavný ústavný lekár nemocnice v Banskej Bystrici (od 1. októbra 1947). Zakladateľ očného lekárstva a prvý primár očného odd. KÚNZ v Banskej Bystrici (1950-1977), ordinár pre chorých na glaukóm (do 1981). Pod jeho vedením praxovalo vyše 40 lekárov, z ktorých väčšina získala oftamologickú erudíciu. Zaslúžil sa o vznik ordinariátu pre detskú oftamológiu a ordinariátu pre chorých na glaukóm.


Rehor Uram Podtatranský

Context: Rodina  V roku 1873 sa oženil s Ľudmilou Scholtz, narodili sa im štyri deti. V roku 1885 sa narodil Jozef, syn Ján a dve dcéry. Anna sa narodila v roku 1889. Syn Jozef, lekár sa podpísal pod Martinskú deklaráciu. V Košickej nemocnici Louisa Pasteura je zaznamenaná prvá najstaršia operácia, ktorá bola vykonaná v tejto nemocnici, z apríla v roku 1919. Operáciu slepého čreva s tímom vykonal MUDr. Jozef Uram.


Ján Paškan

Context: Životopis Prednosta zdravotnej služby MNO v Bratislave. Účastník protifašistického odboja a SNP. Počas SNP príslušník veliteľstva 1. československej armády na Slovensku v Banskej Bystrici, prednosta zdravotníckej služby (1944). Organizátor vojenského a civilného zdravotníctva, náčelník Vojenskej nemocnice v Bratislave, vedúci Katedry vojnového zdravotníctva Inštitútu ďalšieho vzdelávania lekárov a farmaceutov v Bratislave. Spoluautor odborných prác, autor článkov o zdravotníctve v SNP. Nositeľ viacerých vyznamenaní.


Vojtech Bruoth

Context: Životopis Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici a v Banskej Bystrici, 19231929 na Lekárskej fakulte KU v Prahe, 1929 MUDr., 1976 doc. Asistent očnej a chirurgickej kliniky UK, prednosta chirurgického odd. Onkologického ústavu v Bratislave, 19611974 prednosta chirurgického odd. OÚNZ v Trnave. V klinickej praxi sa venoval najmä chirurgii, štúdie a články z tejto oblasti uverejňoval v Bratislavských lekárskych listoch, Slov. lekárovi a v odborných zborníkoch, spoluautor zdravotnícko-osvetových príručiek. Účastník druhého odboja a SNP.


Ľudovít Rajčič

Context: Životopis Pôsobil ako lekár v Banskej Bystrici. Na jeho podnet postavili novú Mestskú nemocnicu v Banskej Bystrici (1900-1901), ktorá slúžila aj ako župná nemocnica pre Zvolenskú župu. Stal sa jej prvým riaditeľom a primárom. Autor monografie o zdravotníctve v Banskej Bystrici.


Andrej Capovský

Context: Životopis Na univerzite v Trnave absolvoval v roku 1777 štúdia medicíny. Pôsobil ako banský lekár v Banskej Štiavnici-Vindšachte, od 1781 úradný lekár v Nitre. Ako lekár krátko pôsobil v Banskej Bystrici (koniec 18. stor.). bol členom bernolákovského Slovenského učeného tovarišstva. Zaslúžil sa o založenie Pobočného stánku Tovarišstva v Banskej Bystrici. Autor dizertačnej práce o problémoch medicíny a zdravotníctva.


Kamil Kollár

Context: Životopis Praktický lekár v Banskej Bystrici. Chirurg a primár Mestskej nemocnice (1916-1918), neskôr Štátnej oblastnej nemocnice (1918-1937) v Banskej Bystrici, nástupca primára → Ľ. Rajčiča.


Ladislav Gálik

Context: Životopis Neuropsychiatrický konziliár pre južnú časť Stredoslovenského kraja v Banskej Bystrici (19481950). Zakladateľ a primár neurologického odd. NsP KÚNZ v Banskej Bystrici (19501979). Pod jeho vedením sa budovala ambulantná starostlivosť o neurologické ochorenia detského veku a priemyslová neurológia, zaviedli sa špeciálne metódy vyšetrovania EEG, EMG, a i . Organizovaním zjazdov a odbornou úrovňou nadobudlo odd. celoštátny význam. Publikoval v lekárskych časopisoch. Držiteľ medaily J.B. Gwotha, vyznamenania Zaslúžilý lekár a i.


Anton Martinkovič

Context: Životopis Primár hematologicko-transfuziologického oddelenia, krajský lekár. Zakladateľ transfúznych staníc na Slovensku. Autor publikácie o rozvoji darcovstva krvi na Slovensku a mnohých článkov v odborných časopisoch. Od roku l951 primár laboratórnej diagnostickej časti Krajskej transfúznej stanice, neskôr hematologicko-transfuziologického oddelenia nemocnice v Banskej Bystrici, po rozčlenení primár transfuziologického oddelenia (19791989). Pod jeho vedením sa oddelenie zameralo na imunohematológiu, na výrobu vzácnych sér, vybudovalo register darcov so vzácnymi krvnými skupinami. Nositeľ viacerých vyznamenaní.


Tallerova ulica

Context: Tallerova (kedysi Taller Pál-Gasse alebo Taller Pál-utca) je ulica v Bratislave v Starom Meste, takmer v strede mesta. Ide rovnobežne s ulicou Medená a prepája komunikáciu Štúrova a ulicu Tobrucká. V dávnej minulosti to bola slepá ulica, na mieste križovatky s Tobruckou bola zastavaná. Meno nesie po obľúbenom prešporskom mešťanostovi konca 19. storočia menom Paulus Taller. Od roku 1945 sa dočasne volala Stalingradská, od roku 1963, počas komunizmu, sa dočasne volala Volgogradská. Od roku 1990 sa vrátila k pôvodnému názvu. Historicky patrila do prešpurského obvodu Franz Josef-Stadt (Mesta Františka Jozefa).


Tehelňa (ulica)

Context: Pozri aj  Tehelná ulica Tehliarska ulica Kategória:Rozlišovacie stránky – Ulice


Starohájska ulica

Context: Pozri aj  Starohájska cesta – zaniknutá ulica v Bratislave Kategória:Rozlišovacie stránky – Ulice


Mičurinova ulica (zaniknutá)

Context: Introduction  Mičurinova ulica (predtým Titova ulica ) bola ulica v Bratislave, mestskej časti Petržalka. Existovala približne od roku 1950 (najprv ako Titova ) do polovice 80. rokov 20. storočia. Križovala dnešnú Bosákovu ulicu na západnej strane a ústila na dnešnú Vavilovovu ulicu, odbočku zo zrušenej Starohájskej cesty vidno dodnes.


Kvetná ulica (Bratislava)

Context: Priebeh Ulica začína na križovatke s Kvačalovou ulicou, pričom je plynulým pokračovaním Bazovej, a pokračuje východným smerom. Prechádza severnou stranou Daxnerovho námestia. Postupne do nej ústia Rastislavova a Nitrianska, a napokon sa pri Centrálnom trhovisku napája na Miletičovu.


Švabinského ulica (Bratislava)

Context: Základné informácie Švabinského ulica nie je ulicou v pravom zmysle slova (čo platí aj pre mnohé iné v Petržalke), ide skôr o skupinu roztrúsených panelákov. Ulicu v pôvodnom ponímaní paradoxne tvoria tri obytné domy postavené vedľa seba, ktoré patria do troch rôznych ulíc: Andrusovova 2 – 10, Švabinského 2 – 14 a Ševčenkova 25 – 33.


Starohájska cesta

Context: Pozri aj  Starohájska ulica (Bratislava)


Škultéty

Context: Pozri aj  Škultétyho ulica


Bajkalská ulica (Bratislava)

Context: Významné objekty Ulica sa napája priamo na bratislavský Prístavný most. Je to spojnica, ktorá pretína množstvo ulíc, a preto sa tu stretávajú všetky druhy dopravných prostriedkov – autobusy, trolejbusy a električky (viac v sekcii Dopravné spojenie). V jej blízkosti sa nachádza viacero hotelov, Nemocnica s poliklinikou Ružinov, dva zimné štadióny (Zimný štadión Ondreja Nepelu a Zimný štadión Vladimíra Dzurillu), futbalový štadión Slovan a atletický a futbalový štadión Inter, krytá plaváreň, tenisový štadión, športová hala, nákupné centrum Polus City Center, kúpalisko Tehelné pole a prírodné kúpalisko Kuchajda. Aj vzhľadom na blízkosť dvoch kasární a generálneho štábu armády SR sa na nej pred rokom 1989 usporiadavali vojenské prehliadky.


Karadžičova ulica (Bratislava)

Context: Významné objekty Na ulici sa nachádza centrála VÚB banky, kancelárske budovy City Business Center (CBC). S ulicou susedí aj historický Ondrejský cintorín (vchod z Ulice 29. augusta). Na mieste administratívnych budov sa nachádzala železničná stanica Bratislava-Nivy, ktorá zanikla v 80. rokoch 20. storočia. V súčasnosti existuje projekt na jej obnovu ako podzemnej stanice.


Štefanovičova ulica (Bratislava)

Context: Externé odkazy  Štefanovičova ulica na mape Bratislavy Kategória:Ulice v Starom Meste v Bratislave


Podkerepušky (Bratislava)

Context: Blízke ulice  1. ulica 2. ulica 3. ulica 4. ulica 5. ulica 6. ulica 7. ulica


10. ulica (Bratislava)

Context: Blízke ulice  9. ulica 8. ulica


Stará Pošenská ulica

Context: Blízke ulice  Obilná ulica


Pod Glavicou

Context: Blízke ulice  Eisnerova ulica


Južné mesto-Zóna A

Context: Ulice Nachádza sa tu Labutia ulica.


9. ulica (Bratislava)

Context: Blízke ulice  8. ulica 10. ulica


Tilgnerova ulica

Context: Blízke ulice  Donnerova ulica Kempelenova ulica Fadruszova ulica


Getting

Context: Pozri aj  Gettingova ulica


Biskupická ulica (Bratislava)

Context: Blízke ulice  Trojičné námestie Nákupná ulica Linzbothova ulica Nákovná ulica


Zavadilova ulica

Context: Blízke ulice  Eisnerova ulica


Jégého ulica (Bratislava)

Context: Blízke ulice  Trnavská cesta Záhradnícka ulica Stodolova ulica


Karadžičova ulica (Bratislava)

Context: Blízke ulice  Dostojevského rad Čulenova ulica Grösslingová ulica Páričkova ulica Mlynské nivy Malý trh Legionárska ulica Vajnorská ulica Krížna ulica


Čmelíkova ulica

Context: Blízke ulice  Exnárova ulica Ružinovská ulica Šándorova ulica


Račianska ulica (Bratislava)

Context: Blízke ulice a námestia  Račianske mýto Kominárska ulica Kraskova ulica Škultétyho ulica Varšavská ulica Janoškova ulica Námestie Biely kríž


Ulica Červenej armády

Context: Premenované  v Bratislave od roku 1990: Grösslingová ulica (Bratislava)


Ulica Ivana Horvátha


Šancová ulica (Bratislava)

Context: Blízke ulice  Štefánikova ulica Pražská ulica Karpatská ulica Mýtna ulica Račianske mýto Radlinského Trnavské mýto


Holekova ulica

Context: Introduction  Holekova ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto neďaleko centrálnej vlakovej stanice. Na čísle 6 majú pracovisko Železnice Slovenskej republiky.


Miloš Štefanovič

Context: Pamiatky V bratislavskom Starom Meste je na jeho počesť pomenovaná ulica.


Štúrova ulica (Bratislava)

Context: Introduction  Štúrova ulica je ulica v Bratislave v Starom Meste prepájajúca Kamenné námestie a Námestie SNP so Šafárikovym námestím. Križuje Gorkého ulicu, Jesenského ulicu, Grösslingovú ulicu, Medenú ulicu a Tallerovu ulicu. Pomenovaná je podľa Ľudovíta Štúra. Pôvodne niesla názov Barossova (Baross Gábor-Straße, Baross Gábor-út). Štúrova ulica je mimoriadne bohatá na architektonické pamiatky a budovy. Nachádza sa tu bývalá budova Národnej banky Slovenska (architekt Emil Belluš, 1936-38), v ktorej dnes sídli Generálna prokuratúra SR, bývalá budova Pravdy, ktorá bola zrekonštruovaná a premenovaná na Pressburg Center, bývalá budova VÚB banky, ktorá po rekonštrukcii má niesť názov City Gate. Citát Ľudovíta Štúra "Nazpäť cesta nemožná, napred sa ísť musí" na Štúrovej ulici v Bratislave Nachádza sa tu bývalý grófsky Čákiho palác. Ulicou vedie od roku 1895 prvá električková trať v Bratislave.


Krajná ulica (Bratislava)

Context: Blízke ulice  Galvaniho ulica Studená ulica