Isten, áldd meg a magyart

Context: Dejiny Text hymny napísal v roku 1823 maďarský básnik Ferenc Kölcsey. Bola to báseň v ôsmich slohách z dejín Maďarska – pripomínala hrdinstvo kniežaťa Árpáda, víťazstvo kráľa Mateja Korvína nad Rakúskom, tatárske a turecké nájazdy. Hudbu zložil v roku 1844 tvorca maďarskej národnej opery Ferenc Erkel. Keď vzniklo Rakúsko-Uhorsko, Himnusz ( Isten áldd meg a magyart ) sa stal oficiálnou hymnou Uhorska. Je zaujímavým svedectvom maďarizačnej politiky v Uhorsku. Kým v rakúskej časti monarchie vytvorili pre hymnu Gott erhalte Franz den Kaiser oficiálne jazykové mutácie pre jednotlivé národnosti, v Uhorsku museli hymnu všetci bez výnimky spievať po maďarsky. Pretože sa hymna obracia k Bohu, hrala sa podľa rozhodnutia komunistickej vlády od roku 1949 len v inštrumentálnej verzii. Po povstaní v roku 1956 text hymny vrátili. Ako štátna hymna sa spieva prvá sloha.


Pearl Jam

Context: Nasledujúci album Riot Act vyšiel 12. novembra 2002. Albumu bol pre mnohých fanúšikov sklamaním a predalo sa ho len 500 000 nosičov. Hudobne je album viac experimentálny s prvkami folku. Skladba „Arc“ je poctou  deviatim ľuďom, ktorí zomreli na festivale Roskilde. Na túto tragédiu odkazuje aj skladba „Love Boat Captain“, kde sa spieva "Lost 9 friends we'll never know... 2 years ago today (stratili sme 9 priateľov, ktorých sme nikdy nepoznali...2 roky dozadu). Keď kapela hráva túto skladbu na koncertoch, Vedder upravuje pasáž tak, aby časovo sedela s dobou tragédie (v roku 2006: "...6 years ago today").


Riot Act (album)

Context: Introduction  Riot Act je siedmy album skupiny Pearl Jam. Žánrovo je najviac ovplyvnený folkom a experimentálnou hudbou. Album vydalo 12. novembra 2002 hudobné vydavateľstvo Epic Records. Nahrávanie tohto albumu produkoval Adam Kasper. V roku 2007 dostal tento album za predaj hudobných nosičov v USA zlatý certifikát. Riot Act bol prvým albumom, na ktorom organové party nahrával Kenneth "Boom" Gaspar, ktorý najvýraznejšie ovplyvnil výslednú nahrávku piesne "Love Boat Captain". Väčšina skladieb bola nahrávaná naživo.


Alive (skladba)

Context: Introduction  „Alive“ je jedna z najpopulárnejších skladieb rockovej kapely Pearl Jam. Hudbu k skladbe napísal v roku 1990 gitarista skupiny Stone Gossard ešte ako člen skupiny Mother Love Bone. Autorom textu je Eddie Vedder. Text napísal v roku 1990, ešte v čase, keď pracoval ako obsluha benzínovej čerpacej stanice. Singel vyšiel v roku 1991. V rebríčkoch dosiahol šestnáste miesto ( Billboard Mainstream Rock Tracks ). Táto pesnička pochádza z ich štúdiového albumu Ten . Kategória:Piesne skupiny Pearl Jam Kategória:Piesne z 1991 Kategória:Single Pearl Jamu Kategória:Single z 1991


Pearl Jam

Context: Vznik skupiny Kapela bola založená členmi skupiny Mother Love Bone (Ament, Gossard), ktorých spevák Andrew Wood zomrel v roku 1990 na predávkovanie heroínom. Spolu s gitaristom Mike McCready a bubeníkom Daveom Krusenom, vytvorili zopár demo nahrávok a už ostávalo len nájsť speváka. Tým sa stal surfér zo San Diega Eddie Vedder. Čoskoro vznikli základy prvých piesní Pearl Jam („Alive“, „Once“). Ich debutový album Ten vyšiel v roku 1991 a bol obrovským úspechom skupiny. Nasledovali albumy Vs. , Vitalogy ... Pearl Jam sa tak zaradili spolu s kapelami ako Nirvana, Alice in Chains a Soundgarden do úspešnej grunge vlny 90. rokov, a ako jediná z kapiel tohto žánru fungujú bez prestávky dodnes a stále majú široký okruh poslucháčov.


Ten (Pearl Jam)

Context: Externé odkazy Kategória:Albumy Pearl Jamu Kategória:Debutové albumy Kategória:Hudobné albumy z 1991


Pearl Jam (album)

Context: Introduction  Pearl Jam je album americkej grungeovej hudobnej skupiny Pearl Jam z roku 2006.


Yield (album)

Context: Výroba albumu  Mike McCready – gitara Stone Gossard – gitara Eddie Vedder – spev, gitara Jeff Ament – basová gitara Jack Irons – bicie Brendan O Brien, Pearl Jam – producenti Brendan O Brien – mixáž Nick DiDia – mixáž skladby „Push Me, Pull Me“ Nick DiDia – nahrávanie Matt Bayles – technik Matt Bayles at Studio Litho, Sam Hofstedt at Studio X, Ryan Williams at Southern Tracks – technici Rodney Mills Masterhouse – mastering Stone Gossard – koncept albumu Jeff Ament, Jerry Gay, Greg Montijo – fotografie P. – j. glacier photo Barry Ament, George Estrada, Coby Schultz, Jeff Ament – obal Kategória:Albumy Pearl Jamu Kategória:Hudobné albumy z 1998


No Code

Context: Introduction  No Code je štvrtým štúdiovým albumom americkej rockovej skupiny Pearl Jam, ktorý augusta 1996 vydalo hudobné vydavateľstvo Epic Records. Do roku 2007 sa tento album stal v USA platinovým.


Vs.

Context: Introduction  Vs. je druhý štúdiový album americkej rockovej formácie Pearl Jam, ktorý 19. októbra, 1993 vydalo hudobné vydavateľstvo Epic Records. Tento album sa držal päť týždňov na prvej pozícii v rebríčku Billboard 200, čo bola najdlhšia doba zo všetkých albumov tejto skupiny. Do roku 2007 bol tento album v USA sedemkrát certifikovaný ako platinový. Tento album je prvým albumom, ktorý skupiny nahrala s bubeníkom Davem Abbruzzesem. Album má omnoho voľnejší a surovejší zvuk oproti predchádzajúcemu debutu skupiny ktorý vyšiel pod názvom Ten . Témy textov skladieb sú osobne, spoločensky a politicky zamerané. Témy sú o zneužívaní detí („Daughter“), o kontrole zbraní („Glorified G“), rasizme („W.M.A.“) a o médiách („Blood“).


Pearl Jam

Context: Obdobie najväčšej popularity 1991 – 1995 Album Ten začala skupina nahrávať v marci 1991 v Seattli. Vyšiel 27. augusta 1991. Aj keď sa spočiatku predával pomaly, dodnes sa ho po celom svete predalo vyše 15 miliónov. Album obsahuje 11 skladieb (z toho je jedna koncertná verzia skladby „Alive“) a je doslova nabitý hitmi. Skladby „Alive“, „Even Flow“, „Jeremy“ a „Oceans“ vyšli aj ako single. Veľmi obľúbený je skladba „Black“, skupina sa ale rozhodla neurobiť z neho singel, pretože táto sklaba bola podľa nich "príliš osobná na to, aby sa to zničilo videom, alebo vydaním singlu" . Námety piesní sú zväčša temné a vyjadrujú pocity ako úzkosť, samota, depresie... Text piesne „Alive“ je odrazom životnej udalosti Eddieho Veddera, keď sa ako teenager dozvedel, že jeho skutočný otec nie je ten, o kom si myslel. V roku 1992 kapela vystupovala v MTV Unplugged. Ďalší album skupiny, Vs. , vyšiel 19. októbra 1993. Len počas prvého týždňa sa z neho predalo 950 378 nosičov. Najznámejšími skladbami tohto albumu sú „Go“, „Dissident“, „Daughter“, „Rearviewmirror“, „Animal“ a „Elderly Woman Behind The Counter In A Small Town“. Po masovom úspechu grunge štýlu, ktorý začal úspechom albumu Nevermind od Nirvany v roku 1991, sa hudobné spoločnosti snažili vyťažiť čo najviac. Z tohto obdobia je známy boj Pearl Jam proti predraženým lístkom na koncerty so sieťou Ticketmaster. Kapela na protest zrušila letné turné v roku 1994. Tretí album Vitalogy vyšiel 6. decembra 1994 (na vinylovej platni o dva týždne skôr). Po dokončení tohto albumu skupinu opustil bubeník Dave Abbruzzese a nahradil ho Jack Irons. Medzi Abbruzzesem a ostatnými členmi kapely boli názorové nezhody, napr. Abbruzzese nesúhlasil s bojkotom Ticketmaster. Album v čiernom obale (knižke), Vitalogy , obsahoval 14 skladieb a mnohé z nich hovoria a ťarche slávy, ktorá už dlhší čas padala na kapelu. Druhá skladba z albumu, „Spin The Black Circle“, vyhrala v roku 1996 Grammy. Vitalogy tiež obsahuje známe skladby „Not For You“, „Corduroy“, „Immortality“ a „Better Man“. O piesni „Immortality“ prevládal všeobecný názor, že témou jej textu je smrť Kurta Cobaina, ale Eddie Vedder to poprel. Pearl Jam pokračovali v bojkote firmy Ticketmaster aj počas turné Vitalogy v roku 1995. Nehrávali na ich podujatiach a tak na dlhšiu dobu nekoncertovali v Amerike vôbec.


Yield (album)

Context: Introduction  Yield je piatym štúdiovým albumom americkej rockovej skupiny Pearl Jam, ktorý februára 1998 vydalo hudobné vydavateľstvo Epic Records. Do roku 2007 sa tento album stal v USA platinovým. Album Yield sa štýlom priamočiareho rocku približuje k ranej tvorbe skupiny. Okrem iného je inšpirovaný novelou Ishmael od Daniela Quinna, novelou Majster a Margaréta od Michaila Bulgakova a zápiskami Charlesa Bukowského. Názov albumu pochádza z jednej z myšlienok Daniela Quinna („yielding to nature“- „návrat k prírode“). Texty skladieb napísali okrem Veddera aj Stone Gossard a Jeff Ament.


Live on Two Legs

Context: Introduction  Live on Two Legs je album americkej grungeovej hudobnej skupiny Pearl Jam. Label: Sony/Epic Rok: 1998 Čas: 71:10


Riot Act (album)

Context: Výroba albumu Všetky informácie pochádzajú z AllMusic. Jeff Ament – basová gitara Stone Gossard – gitara Mike McCready – gitara Eddie Vedder – gitara, spev Matt Cameron – bicie, perkusie, rytmická gitara Boom Gaspar – Hammond B3, Fender Rhodes, klávesy, organ Adam Kasper – klavír George Webb – gitarový technik Greg Keplinger – technik bicích nástrojov Adam Kasper, Pearl Jam – produkcia Adam Kasper – nahrávanie Brendan O Brien – mixáž Sam Hofstedt – technik John Burton – technik Al Nostreet – koncept albumu Jeff Ament – fotografie Danny Clinch – fotografie Kenny Gilliam – kované oceľové figuríny Brad Klausen – ilustrácie a dizajn eV – pisár Venovanie Pearl Jam venoval tento album trom hráčom na basové hudobné nástroje, ktorí zomreli v roku 2002: John Entwistle, The Who Dee Dee Ramone, Ramones Ray Brown, legendárny džezový hudobník


Binaural (album)

Context: Introduction  Binaural je album americkej hudobnej skupiny Pearl Jam. Label: Sony/Epic Rok: 2000 Čas: 51:58


Ram Jam

Context: Introduction  Ram Jam bola americká rocková skupina aktívna v 70. rokoch. Najviac známa je vďaka svojmu hitu „Black Betty“ z roku 1977. Členmi skupiny boli Bill Bartlett (gitara), Pete Charles (bicie), Myke Scavone (hlavný spev) a Howie Arthur Blauvelt (basová gitara). Tiež Jimmy Santoro cestoval so skupinou na podporu ich debutového albumu. Bertlett bol predtým sólovým gitaristom skupiny The Lemon Pipers. Howie Blauvelt zomrel v roku 1993 a Pete Charles zomrel v roku 2002. Scavone pokračuje v skladní a nahrávaní hudby so skupinou The Doughboys.


Ten (Pearl Jam)

Context: Introduction  Ten je debutovým štúdiovým albumom rockovej skupiny Pearl Jam. Album vydalo 27. augusta, 1991 hudobné vydavateľstvo Epic Records. V priebehu roku album v rebríčkoch Billboardu dosiahol druhú priečku a do roku 2007 sa stal v USA dvanásťkrát platinovým. Album Ten je teda zároveň aj najúspešnejším albumom skupiny Pearl Jam.


Pearl Jam

Context: Šiesty album Binaural uzrel svetlo sveta 16. mája 2000. Nachádzajú sa na ňom piesne vydané ako single „Nothing As It Seems“ a  „Light Years“. Z albumu sa predalo len niečo vyše 700 000 nosičov. Po vydaní albumu nasledovalo turné, ktoré sa skončilo tragédiou na Roskilde festivale v Dánsku 30. júna 2000. Pre zvukové problémy sa dav asi 50 000 rozvášnených fanúšikov snažil natlačiť čo najviac dopredu. Po trištvrte hodine kapela hranie prerušila a Eddie Vedder vyzval masu aby ustúpila viac dozadu, ale už bolo neskoro. Na zablatenú zem od predchádzajúceho dažďa niektorí fanúšikovia spadli a 9 ľudí bolo udupaných alebo udusených na smrť, ďalších 30 skončilo v nemocnici. Zostávajúce dva koncerty Európskeho turné boli zrušené a kapela vážne zvažovala koniec svojho pôsobenia.


Pearl Jam

Context: Introduction  Pearl Jam je americká rocková hudobná skupina, založená v roku 1990 a jej terajšími členmi sú Mike McCready (gitara), Jeff Ament (basgitara), Eddie Vedder (gitara, spev), Stone Gossard (gitara) a Matt Cameron (od 1998, bicie).


Eddie Vedder

Context: Pearl Jam I keď je najznámejší ako vokalista skupiny, Eddie taktiež hrá na niekoľkých hudobných nástrojoch. Už na začiatku svojej pôsobnosti v skupine začal Eddie do svojich vystúpení na koncertoch zahŕňať politické názory. Na koncertoch medzi skladbami často urobí malú prestávku, aby mohol predniesť malý politický komentár na aktuálnu tému. Počas koncertu skupiny v roku 1992 v MTV Unplugged sa Vedder postavil na stoličku, vytiahol popisovačku a veľkými písmom napísal na svoju ruku heslo PRO-CHOICE (názov politického a etického hnutia, ktoré presadzuje myšlienku, že ženy by mali mať absolútnu kontrolu nad otázkami ohľadom svojho tehotenstva).


Barn Jams

Context: Momentálne známe skladby „Barn Jams“  Remember That Night „Island Jam (2007)“ (Gilmour) Live in Gdańsk Nasledujúce skladby sú súčasťou štvrtého disku zo 4-diskovej edície (ako video), deluxe edície a na piatej vinylovej platni vinylovej edície albumu Live in Gdańsk (iba audio). „Barn Jam 166“ (4:49) (Gilmour) „Barn Jam 192“ (2:49) (Gilmour) (neobsiahnutá na vinylovej edícii) „Barn Jam 121“ (7:32) (Gilmour) Rattle That Lock Nasledujúce skladby sú ako videozáznam súčasťou na CD/Blu-Ray a CD/DVD deluxe edície albumu Rattle That Lock . „Barn Jam 1“ (Gilmour) „Barn Jam 2“ (Gilmour) „Barn Jam 3“ (Gilmour) „Barn Jam 4“ (Gilmour)


Lost Dogs (album)

Context: Introduction  Lost Dogs je dvojalbum, kompilácia, americkej grungeovej formácie Pearl Jam, ktorý vydalo v novembri 2003 vydavateľstvo Sony/Epic. Album je zbierkou usporiadanou zo skladieb tzv. "B" strán singlov, rarít a ďalšieho vydaného, aj nepublikovaného hudobného materiálu. Väčšina skladieb sa odlišuje od predtým publikovaných verzií (napr. aj „U“, „Dirty Frank“, „Wash“ a „Alone“). V prvom týždni po vydaní sa z tohoto albumu predalo 89 500 nosičov a album debutoval na 15. pozícii rebríčka Billboard 200 . V USA bol tento album certifikovaný RIAA ako zlatý album.


No Code

Context: Externé odkazy Kategória:Albumy Pearl Jamu Kategória:Hudobné albumy z 1996


Vs.

Context: Názov albumu Názov Vs. je poctou post-punkovej kapele Mission of Burma a ich jedinému štúdiovému albumu z osemdesiatych rokov, ktorý mal rovnaký titul a patrí medzi obdivované albumy lídra skupiny Pearl Jam, Eddie Veddera. Pôvodný názov albumu mal byť Five Against One podľa slohy v texte piesne „Animal“: "One, two, three, four, five against one...", ktorý mal neskôr nahradiť jednoduchý názov podľa mena skupiny ( Pearl Jam ), no na poslednú chvíľu bol zmenený na Vs. (lat. Verzus , t. j. názov, ktorý akcentuje význam konfliktných tém piesní).


Pearl Jam

Context: Nasledujúce albumy skupiny neboli až takým horúcim tovarom ako prvé tri. Album No Code vyšiel 27. augusta 1996. Pôvodný zvuk kapely sa zmenil, a aj keď sa album vyšplhal na prvé miesto v Billboard 200, udržal sa na ňom len dva týždne a rýchlo padol dole. Bol to zároveň ich posledný album, ktorý dosiahol túto pozíciu. Album je viac experimentálny, badať na ňom východné vplyvy, hovorené slovo a jemnú harmonickosť. No Code obsahuje single „Hail, Hail“, „Who You Are“, a „Off He Goes“. Pre pokračujúci bojkot Ticketmastra kapela koncertovala len veľmi málo na podporu tohto albumu, na konci roka 1996 sa vydali na európske turné.


Pearl Jam

Context: Album Ten začala skupina nahrávať v marci 1991 v Seattli. Vyšiel 27. augusta 1991. Aj keď sa spočiatku predával pomaly, dodnes sa ho po celom svete predalo vyše 15  miliónov. Album obsahuje 11 skladieb (z toho je jedna koncertná verzia skladby „Alive“) a je doslova nabitý hitmi. Skladby „Alive“, „Even Flow“, „Jeremy“ a „Oceans“ vyšli aj ako single. Veľmi obľúbený  je skladba „Black“, skupina sa ale rozhodla neurobiť z neho singel, pretože táto sklaba bola podľa nich "príliš osobná na to, aby sa to zničilo videom, alebo vydaním singlu". Námety piesní sú zväčša temné a vyjadrujú pocity ako úzkosť, samota, depresie... Text piesne „Alive“ je odrazom životnej udalosti Eddieho Veddera, keď sa ako teenager dozvedel, že jeho skutočný otec nie je ten, o kom si myslel.


Single Video Theory

Context: Skladby  „All Those Yesterdays“ „Faithfull“ „Brain of J“ „Given To Fly“ „No Way“ „MFC“ „Wish List“ „In Hiding“ „Low Light“ „Do The Evolution“ „Red point“ Kategória:Pearl Jam


Jimmy Jam a Terry Lewis

Context: Produkcia Nasledujúce piesne produkované duom Jimmy Jam & Terry Lewis sa dostali na 1. priečku Hot 100, popového rebríčku Billboard . Boyz II Men: "On Bended Knee" Boyz II Men: "4 Seasons of Loneliness", Mariah Carey featuring Joe & 98 Degrees: "Thank God I Found You" The Human League: "Human" Janet Jackson: "When I Think of You", "Miss You Much", "Escapade", "Black Cat", "Love Will Never Do (Without You)", "That s the Way Love Goes", "Again", "Together Again", "Doesn t Really Matter" & "All for You" George Michael: "Monkey", Usher: "U Remind Me" Karyn White: "Romantic".


Pearl Jam

Context: Tretí album Vitalogy vyšiel 6. decembra 1994 (na vinylovej platni o dva týždne skôr). Po dokončení tohto albumu skupinu opustil bubeník Dave Abbruzzese a nahradil ho Jack Irons. Medzi Abbruzzesem a ostatnými členmi kapely boli názorové nezhody, napr. Abbruzzese nesúhlasil s bojkotom Ticketmaster. Album v čiernom obale (knižke), Vitalogy, obsahoval 14 skladieb a mnohé z nich hovoria a ťarche slávy, ktorá už dlhší čas padala na kapelu. Druhá skladba z albumu, „Spin The Black Circle“, vyhrala v roku 1996 Grammy. Vitalogy tiež obsahuje známe skladby „Not For You“, „Corduroy“, „Immortality“ a „Better Man“. O piesni „Immortality“ prevládal všeobecný názor, že témou jej textu je smrť Kurta Cobaina, ale Eddie Vedder to poprel. Pearl Jam pokračovali v bojkote firmy Ticketmaster aj počas turné Vitalogy v roku 1995. Nehrávali na ich podujatiach a tak na dlhšiu dobu nekoncertovali v Amerike vôbec.


Dave Abbruzzese

Context: Introduction  Dave Abbruzzese ( 17. máj 1968, Stamford, Connecticut, USA) je americký bubeník. V rokoch 1991 až 1994 pôsobil v skupine Pearl Jam. Abbruzzese hral na albumoch Vs. a Vitalogy . Spolupracoval aj so Steviem Salasom. Kategória:Rockoví bubeníci USA Kategória:Rockoví gitaristi USA Kategória:Členovia skupiny Pearl Jam Kategória:Osobnosti z Connecticutu


Hawthorne Heights

Context: Zloženie kapely  JT Woodruff – spev Micah Carli – gitara Matt Ridenour – basová gitara Eron Bucciarelli – bicie Kategória:Rockové hudobné skupiny USA Kategória:Hudobné skupiny z 2001


Mapex

Context: Známi bubeníci hrajúci na bicie značky Mapex  Dom Famularo Steve Flynn (Atheist) Andy Schroeder (Vehemence) Chris Adler (Lamb of God) Gregg Bissonette Chris Pennie ex-(The Dillinger Escape Plan) Nick D Virgilio (Spock s Beard) Paul Crosby (Saliva) V minulosti tiež na Mapex hrali Billy Cobham Mike Portnoy (Dream Theater)


Taking Back Sunday

Context: Členovia skupiny  Adam Lazzara - spev Matthew Fazzi - gitara, vokály Matt Rubano - basová gitara, vokály Eddie Reyes - gitara Mark O Connell - bicie


Revolucionár (album)

Context: Single a videoklipy  "Je čas" - prvý singel, hudobnú produkciu urobil Šegy 100. DNA zverejnil singel 21. mája na sociálnej sieti facebook a v ten deň sa dostal aj na rôzne internetové stránky. Ku skladbe bol urobený aj videoklip, ktorý režíroval Karol Vosátko. Klip bol zverejnený na youtube 3. júna cez kanál politickej strany Sloboda a Solidarita, ktorú DNA týmto klipom podporil. DNA mal skladbu napísanú už v roku 2009 a pred voľbami 2010 ju sám ponúkol strane SaS. "Vervto" - Promo video, klip mal premiéru 24. októbra na oficiálnom facebooku DNA. Skladbu produkoval Gary. "Reštart" - Prvý plnohodnotný videoklip z albumu, premiéru mal 1. apríla 2011. O video sa postarali ToxProduction a nakrúcalo sa v interiéroch a aj v exteriéroch (les, smetisko). V roku 2012 sa dostalo na internet aj video akustickej verzie skladby. "Scifi žena" - Druhý plnohodnotný videoklip k albumu s hosťujúcim Petrom Kotuľom. Premiéru mal 3. októbra 2011 a postarali sa oň Imagine Vision.


Robert Burian

Context: Sólové albumy Názov Detaily Ocenenie Predaj Najvyššia zaznamenaná pozícia v rebríčkoch Sound Park Dátum vydania: 1. február 2010 Vydavateľstvo: Forza Music Formát: CD, digitálny download - - - Single, remixy ;Single: "Soul Tonic Mono Label Sampler" feat. Anto Vitale / Soulbasics / Pleasure Bar (2006) "Uma Beldade (Housemusic)" feat. Mike Romeo (2006) "Doom" (2008) "Orion" (2009) "Pro Life" feat. Talla 2XLC (2010) "Poď ku mne" ft. Mišo Biely (2013) "BABY" (2015) "Čo je!" ft. KALI (2016) ;Remixy: "Freedom" Grenz and Burian - "Chapter One" "Vegas" Talla 2XLC vs. Robert Burian - "Déjà Vu" Grenz & Burian - "Loveshy" "Collapse" Marcus Schössow & Robert Burian - "Kofola" "Supersize" "Saloon" "Forum" "Recovery" Robert Burian vs. Miro Žbirka - "Seven Days / 22 dní" "Sound Park / Nudei" Robert Burian feat. Zdenka Predna - "You" Talla 2XLC & Robert Burian - "Dynamo" "Boomerang" Skladby umiestnené v rebríčkoch Rok Skladba SK Top 100 SK Top 50 domáce SK Top 100 Digital CZ Top 100 CZ Top 50 domáce CZ Top 20 YouTube hudobné klipy CZ Top 100 Digital Album 2012 "Žijeme len raz" (Ego prod. Robert Burian) 1 1 35 3 2 1 71 Žijeme len raz 2012 "Vianoce sú zas" (Rádio Expres ft. Ego; prod. Robert Burian) 33 5 - - - - - - 2014 "Veľký plán" (ft. Igor Kmeťo) - - 85 - - - - - 2014 "Čistá duša" (Kontrafakt prod. Robert Burian) - - 100 - - - - Navždy 2014 "Higher ground" (ft. Nikolas) - - 87 - - - - - 2014 "Tvôj hlas" (ft. Dara Rolins) - - 88 - - - - -


Shogun (album)

Context: Zoznam skladieb  „Kirisute Gomen“ - 6:26 „Torn Between Scylla And Charybdis“ - 6:48 „Down From The Sky“ - 5:33 „Into The Mouth Of Hell We March“ - 5:51 „Throes Of Perdition“ - 5:53 „Insurrection“ - 4:56 „The Calamity“ - 4:57 „He Who Spawned The Furies“ - 4:07 „Of Prometheus And The Crucifix“ - 4:39 „Like Callisto To A Star In Heaven“ - 5:24 „Shogun“ - 11:53 Kategória:Albumy skupiny Trivium Kategória:Hudobné albumy z 2008


Netsky (album)

Context: Introduction  Netsky je rovnomenný debutový album belgického drum and bassového hudobníka Netsky. Na albume sa nachádzajú predovšetkým drum and bassové skladby, ktoré predstavujú rôznych spevákov ako sú MC Darrison alebo Jenna G. Album bol vydaný začiatkom mája 2010, teda mesiac pred očakávaným vydaním, ktoré malo byť v júni.


Ein Stein Blues

Context: Reedícia Reedícia albumu vyšla v roku 2012 u Pavian Records ako digipak, s rovnakými skladbami, ale s inou titulnou fotografiou než bola na pôvodnom vydaní. Pri príprave reedície sa totiž zistilo, že pôvodné fotografie obalu sa stratili, preto boli použité iné zábery z tej istej fotosession.


Silence

Context: Charakteristika Originálna verzia skladby na albume a nasledovná verzia "radio edit" majú pomalé tempo ako ďalšie jej remixy boli štruktúrované ako popová skladba s charakteristickou syntetickou hudobnou inštrumentáciou melodickej strany ambientnej hudby. Skladba je často porovnávaná s tvorbou populárnych ambientných/new age/world projektov ako Enigma a Deep Forest. Singel obsahuje viacero remixov od DJa Tiësta a Fadea, ktoré ju posunuli do klubov.


Dolce Vita

Context: Introduction  Dolce Vita je debutový album a aj jediný album slovenskej skupiny Fun Master, vydaný v roku 1997. Album obsahuje celkovo 11 skladieb, medzi neznámejšie patria „Shubidube Love“, „Dance With Me“ a skladba „FunTasy“ ku ktorej bol taktiež natočený videoklip.


ADiss

Context: Oficiálne albumy a kariéra (2014-súčasnosť)  Album Trištvrte na mňa 2014 Počas viacročnej spolupráci s producentom meno Tretina pod vydavateľstvom Beattuners Music vydal ADiss som prvý štúdiový album, ktorý obsahuje 14 plnohodnotných skladieb so zvučnými menami ako Supa zo skupiny Moja reč, Kali, Cigo zo skupiny H16, Plexo či speváčka Layla. Najväčší úspech priniesla skladba Blázon , ktorá bola zaradená do éteru rádií Európa2 a Rádio SiTy. Výraznejší zásah však mali aj skladby ako Have no money , V rukách či Nie. Album vznikol aj vďaka agentúre PPA. Album Redcard/Červená karta 2017 Na prelome oddelenia sa od Beattuners Music a založenia vlastnej značky OVERGROUNDart vzniká album obsahujúci 20 skladieb, ktorý bol vyrobený vo formáte USB karty, ale aj CD. Na albume nájdeme skladby ako Femme fatale , Daj mi chvíľu , Bude fajn , Pripravený zomrieť a Jazda . Už tak pestrofarebný album obohatili svojou spoluprácou umelci Majk spirit, Supa, Refew, Šorty, Andess, Nathael, Greezy a k úsmevnej skladbe Nananananana pridal svoj pôvab aj moderátor Matúš Krnčok. Pár týždňov pred vydaním albumu ADiss zadarmo zavesil na internet zadarmo Overground mixtape s obsahom 28 skladieb, ktoré zlepil z jeho najlepších spoluprác a nevydaných skladieb. Album podporili aj rádia Europa2, Rádio Sity a Funradio. Projekt vznikol aj vďaka vydavateľstvu Spirit Music Label, s ktorým má ADiss blízke a pozitívne vzťahy. Dvojalbum My 2018 Pod stopercentnou záštitou vlastnej značky OVERGROUNDart vzniká tretí štúdiový album, ktorý hudobne odprodukoval slovenský producent Hoodini pôvodom zo Zvolena. V priebehu 16-tich mesiacov sa tejto dvojici podarilo nahrať 26 plnohodnotných skladieb, ktoré tento nosič rozdeľujú na dva 13 stopové albumy v jednom. Celý album sa nahrával v OG štúdiu a o väčšinu videoklipov sa postaral Róbert "Abdul" Belej s ADissom. Na albume je možné počuť špičku československej hudobnej scény v podobe 16ich hostí. Svojim talentom prispel Separ, Dame, Dj Wich, Tina, Kali, Supa, Delik, Majself, Refew, Ronie, Andess, Šorty, Dj Mikroman, Puerto, Cigo a Veronika Strapková. Tento album vznikol aj vďaka partnerom Ruka Hore, Brands24, SneakAvenue a Bašavel garage.


MMXV

Context: O albume Na albume sa objavili viacerí známi raperi, ako Strapo, Pil C, Vladimir 518, Tina, skupina L.U.Z.A. a Minimo, čo sa neskôr ukázalo, že bola Tina. Na hudobnej produkcii albumu sa okrem Smarta a Dameho, ktorí patria do skupiny DMS podieľali aj Homiebeats, Deryck, Kaapo, Specialbeats, Hajtkovič a DJ Wich. Videoklip bol zatiaľ natočený iba k skladbe „Intro“. Album obsahuje aj dva avizované skryté tracky, ktoré sa nachádzajú v skladbách „Chlap vs chlapec“ („Musíš sám“) a „Nechaj ma“ („Slnko stoj“).


MDMS

Context: O albume Na albume sa objavili dvaja známi českí raperi Yzomandias a Nik Tendo z labelu Milion+. Na albume má aj dve slohy producent Smart, ktorý prvýkrát rapoval na albume Prepáčte v skladbe „Horšia pesnička“. V tejto nahrávke si rapovanie zopakoval v skladbách „FUCKOFF“ a „MDMS“. Na hudobnej produkcii albumu sa okrem Smarta a Dameho, ktorí patria do skupiny DMS podieľali aj Homiebeats, Special Beatz, Peter Pann, Dokkeytino a Grizzly. Videoklipy boli zatiaľ natočené ku skladbám „sós“, „jak ti J.B“, „Prečo“ a „Lebo“.


Pearl Jam

Context: Ďalší album skupiny, Vs., vyšiel 19. októbra 1993. Len počas prvého týždňa sa z neho predalo 950 378 nosičov. Najznámejšími skladbami tohto albumu sú „Go“, „Dissident“, „Daughter“, „Rearviewmirror“, „Animal“ a „Elderly Woman Behind The Counter In A Small Town“. Po masovom úspechu grunge štýlu, ktorý začal úspechom albumu Nevermind od Nirvany v roku 1991, sa hudobné spoločnosti snažili vyťažiť čo najviac. Z tohto obdobia je známy boj Pearl Jam proti predraženým lístkom na koncerty so sieťou Ticketmaster. Kapela na protest zrušila letné turné v roku 1994.


Barn Jams

Context: Introduction  „Barn Jams“ (vo voľnom preklade: improvizácie v stodole) sú inštrumentálne pasáže (skladby), ktoré zložil britský hudobník a gitarista niekdajšej rockovej skupiny Pink Floyd, David Gilmour. Existujú aj zábery, na ktorých sú tieto skladby predstavené, hrajú na nich David Gilmour (gitary), Richard Wright (klávesy), Guy Pratt (basgitara) a Steve DiStanislao (bicie). Títo hudobníci sú taktiež súčasťou live kapely, s ktorou momentálne koncertuje David na Rattle That Lock Tour . Zábery boli natočené v januári 2007 v stodole, ktorú vlastní gitarista. Nie je presne známe, koľko takýchto záznamov existuje, tri boli vydané ako časť 4-diskovej, deluxe a vinylovej edície albumu Live in Gdańsk (2008). Ďalšia skladba bola súčasťou albumu Remember That Night (2007) a štyri ďalšie boli súčasťou deluxe edície albumu Rattle That Lock (2015). Toto sú posledné oficiálne zábery klaviristu, klávesáka a člena skupiny Pink Floyd, Richarda Wrighta († 2008).


SYR6: Koncertas Stan Brakhage Prisiminimui

Context: Zoznam skladieb  „Heady Jam 1“ – 24:16 „Heady Jam 2“ – 14:13 „Heady Jam 3“ – 27:02


Ján Golian (generál)

Context: Golianova manželka Jarmila a syn Ivan boli 13. októbra 1944 evakuovaní letecky do Moskvy. Po vojne sa vrátili do Banskej Bystrice, kde však našli len zdemolovaný a vykradnutý byt. V januári 1951 bola Jarmila Golianová odsúdená za organizáciu špionážnej bunky (zrejme na základe zaistenia súkromného listu, v ktorom popisovala situáciu v krajine manželovmu priateľovi žijúcemu v emigrácii). Golianovho syna Ivana nakoniec vychovávala rodina brata manželky Jarmily. Po skončení štúdia žil a pracoval v Prahe ako technik laboratórnych prístrojov.


Štefan Darvaš

Context: Životopis Účastník protifašistického odboja, počas SNP náčelník zdravotníckej správy 1. čs. armády na Slovensku. Do protifašistického odboja a SNP zapojený v ilegálnej vojenskej skupine Jána Goliana v Banskej Bystrici (19401944). Nemeckými bezpečnostnými orgánmi zaistený v Banskej Bystrici (3. novembra 1944), väznený, prepustený (17. decembra 1944).


Adolf Weinhold

Context: Život Narodil sa v Stropkove, kde aj vychodil ľudovú školu. Ďalej pokračoval v štúdiu, ktoré ukončil maturitou v Košiciach. Následne nastúpil na povinnú vojenskú službu u 2. horského práporu v Bardejove. Študoval na VUT v Prahe. Popri štúdiu pracoval ako robotník a neskôr ako úradník v Prahe. Počas mobilizácie v roku 1938 narukoval do Jelšavy ako veliteľ záložného práporu. Neskôr do septembra 1939 pôsobil ako úradník v Bratislave. Po vzniku Slovenskej republiky 31. augusta 1939 nastúpil ako dôstojník do Slovenskej armády. Slúžil ako dôstojník dozornej služby v Podbrezovej. Známy bol svojim protinacistickým zmýšľaním. Spolupracoval s odbojovými skupinami pripravujúcimi povstanie. Neskôr bol prevelený v hodnosti stotníka do Zemianskych Kostolian, kde nadviazal spojenie s protifašisticky naladenými dôstojníkmi. Golianom bol poverený riadiť operácie posádok Nováky, Bošany a Zemianske Kostoľany. Spolupracoval s partizánmi a podieľal sa na vyzbrojení a vystrojení Hornonitrianskej partizánskej brigády. Z miestnych vojenských skladov vytvoril významné oporné body povstania v oblasti. Zabezpečil aj plynulú výrobu munície pre povstalcov. Večer 29. augusta 1944 sa spolu s celou posádkou pridal k povstalcom. Urýchlene uskutočnil mobilizáciu a dozeral na formovanie obrany a vyzbrojovanie povstaleckých jednotiek. Vyše týždňa jednotky pod jeho velením húževnato vzdorovali útokom nemeckej útočnej skupiny Schill. Vyznamenal sa najmä v bojoch o Baťovany (dnešné Partizánske).. 9. septembra 1944 pri vedení protiútoku pri Malých Uherciach padol do nemeckého zajatia. Po vypočúvaní Gestapom v Topoľčanoch a Nitre bol odvezený na neznáme miesto a neskôr pravdepodobne popravený. Jeho zajatie bolo ťažkou ranou pre povstalcov na tomto úseku. 13. septembra Nemci obsadili Nováky a o deň neskôr i Prievidzu.


Jozef Turanec

Context: Hodnostný postup  Slobodník - 1. február 1913 Desiatnik – 8. apríl 1914 Podporučík – 1. október 1914 Poručík - 1. september 1915 Nadporučík– 1. november 1917 Kapitán – 1. november 1921 Major – 1. júl 1937 Podplukovník – 17. máj 1939 Plukovník – 1. január 1940 Generál II. triedy – 1. január 1942


Michal Minka

Context: Životopis V roku 1939 maturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Od roku 1941 dôstojník-letec z povolania, 1944 veliteľ roty leteckej školy v Banskej Bystrici. Po začatí SNP sa so svojou rotou leteckého dorastu zúčastnil bojov pri Telgárte, neskôr v rámci 4. taktickej skupiny 1.čs. armády bojoval pri Handlovej, Kremnici, Turčeku a Skalke. 12. októbra 1944 bol odvelený do ZSSR ako šturman 1.čs. zmiešanej leteckej divízie. Zúčastnil sa bojov o Ostravu. Tragicky zahynul dňa 20. apríla 1945, keď pri štarte svojho lietadla Lavočkin La-5FN na letisku Poreba narazil v dôsledku silného bočného vetra do zaparkovaného stroja Il-2m3. Jeho telo pochovali v obci Brzeźce. In memoriam povýšený na kpt.


Štefan Suroviak

Context: Prvá svetová vojna Po vypuknutí 1. svetovej vojny narukoval k 71. pešiemu slovenskému pluku v Trenčíne a po dvojmesačnom vojenskom výcviku bol zapojený do bojov na ruskom fronte. Počas bojov bol zajatý, avšak zo zajatia neskôr utiekol a opäť nastúpil k svojmu pluku v meste Kragujevac, kde sa stal svedkom popravy 42 slovenských vojakov (známa ako vzbura v Kragujevaci). Neskoršie bol ustanovený za veliteľa železničnej stanice v čiernomorskom meste Mariupoľ, kde zotrval do konca vojny.


Elemír Polk

Context: Hodnostný postup  Nadporučík – 27 november 1933 Kapitán jazdectva – 1. apríl 1938 Major generálneho štábu – 1. november 1940. Podplukovník generálneho štábu – 12. jún 1945 Plukovník generálneho štábu – 20. február 1947 Brigádny generál – 3. december 1949 (neskôr premenovaná na genmjr.).


Ludvík Krejčí

Context: Hodnostný postup  august 1918 - podplukovník december 1918 - plukovník jún 1923 - brigádny generál máj 1928 - divizny generál marec 1934 - armádny generál


Ján Golian (generál)

Context: Introduction  Ján Golian ( 26. január 1906, Dombóvár, Maďarsko – † pravdepodobne 1945, Flossenbürg, Nemecko) bol slovenský štábny dôstojník, brigádny generál, organizátor a významný predstaviteľ Slovenského národného povstania na strednom Slovensku. Pôvodne dôstojník československej armády. Počas druhej svetovej vojny štábny dôstojník vojnovej slovenskej armády. Aktívne sa zapojil do protinacistického odboja. Ako vplyvný dôstojník štábu pozemného vojska v Banskej Bystrici okolo seba sústredil protinacisticky zmýšľajúcich dôstojníkov a pripravoval plán povstania proti Nemecku, ktoré začalo 29. augusta 1944 za nepriaznivých okolností a nedokončených príprav po vstupe nacistických vojsk na slovenské územie zo západu a severu. V októbri 1944 nahradený vo funkcii veliteľa povstaleckej armády gen. R. Viestom. Po porážke povstania spolu s gen. Viestom zajatý nacistami a odvlečený do Nemecka, kde bol pravdepodobne na konci vojny zavraždený.


Dombóvár

Context: Osobnosti mesta  Ján Golian ( 1906 – † 1945), slovenský brigádny generál, organizátor a významný predstaviteľ Slovenského národného povstania


Ján Golian (generál)

Context:
Od 7. októbra 1944 nahradil Goliana vo vedení povstaleckej armády gen. Rudolf Viest. Golian sa stal jeho zástupcom. Počas SNP sa zúčastnil zasadnutí SNR, v období medzi 12. septembrom a 7. októbrom 1944 predsedal operatívno-koordinačného výboru SNR (takzvaná Rada na obranu Slovenska). V tejto funkcii prerokúval a konzultoval otázky spoločného boja s partizánskymi veliteľmi, členmi sovietskej, anglickej a americkej vojenskej misie. Počas príprav i priebehu povstania sa prejavil ako rozhodný antifašista, ktorý ostro vystupoval proti Nemcom a ľudáckemu režimu. Patril k ústredným postavám a organizátorom SNP, bojoval za obnovenie Česko-Slovenska.

V noci z 27. na 28. októbra 1944 vydal spolu s Viestom na Donovaloch posledný operačný rozkaz povstaleckým vojskám, keď nariadili armáde prechod na partizánsky spôsob boja a sami prešli do hôr. Dňa 3. novembra 1944 bol Golian s Viestom v Pohronskom Bukovci zajatý. Dom, v ktorom sa nachádzali, najprv obkľúčili gardisti a nemecké jednotky, čoskoro ich vyzvali aby sa vzdali, pričom oznámili, že v prípade, že budú klásť odpor, trestná jednotka obec vypáli (neskôr nacisti aj napriek tomu časť obce vypálili). Golian bol vyšetrovaný v Banskej Bystrici a Bratislave, potom transportovaný do Berlína.


Slovenské národné povstanie

Context: Bojové operácie  Začiatok povstania Situácia v prvých dňoch SNP Okolo 15. hodiny poobede 29. augusta 1944 dostalo povstalecké velenie v Banskej Bystrici prvé správy o vstupe nemeckých vojsk v oblasti Púchova a Žiliny. Okamžite na to boli upozornené aj všetky ostatné vojenské posádky na Slovensku. Napriek správam o prenikaní Nemcov Golian nevydal žiadny rozkaz, pretože očakával, že slovenská vláda alebo aspoň niektorí z jej umiernených členov sa budú nemeckému vstupu brániť a vydajú rozkaz na ozbrojený odpor, ktorý by uposlúchlo všetko obyvateľstvo. Jeden z prvých krokov povstalcov 29. augusta bolo zatknutie gen. Turanca na letisku Tri Duby. Povstalci však čakali na Čatlošov prejav o 19. hodine. Ten však v prejave, vytvorenom Tidom Gašparom, označil všetkých, ktorí sa budú stavať proti nemeckému vstupu, za „zradcov svojho rodu“. Čatlošove jednanie bolo nepochopiteľné aj pre to, že v tej dobe sa snažil o jednanie so sovietskou stranou (tzv. Čatlošovo memorandum). Čatlošov prejav u mnohých veliteľov posádok na západnom i severovýchodnom Slovensku spôsobil zaváhanie, ktoré Nemci využili a rýchlo ich odzbrojili. Dôvodom bolo i to, že na západnom Slovensku povstalecké ústredie nemalo taký vplyv ako v oblasti Banskej Bystrice, kde mal Ján Golian do značnej miery voľnú ruku pri svojom konaní, poprípade mohol veľkú časť príprav dobre skryť. Prakticky žiadna z vojenských posádok na západnom Slovensku, kadiaľ postupoval hlavný nemecký nápor, nekládla odpor. Povstalecké velenie tak po tomto prejave prišlo o posádky v Nitre, Seredi, Hlohovci, Trenčíne (v Zlatovciach i Trenčianskych Biskupiciach), Novom Meste nad Váhom aj Bratislave. Výnimkou na západe bola Trnava, ktorej vojenská posádka sa k povstalcom organizovane pridala so 4 000 mužmi. Neorganizovaný bol aj odchod skupiny letcov z letiska v Piešťanoch. Výzvu postaviť sa Nemcom na odpor neuposlúchli ani posádky v Kežmarku a Levoči. Toto zaváhanie bola prvá známka toho, ako nešťastne pre povstalcov sa bude situácia v nadchádzajúcej dobe vyvíjať. Povstanie preto začalo na rozkaz Jána Goliana 29. augusta 1944 o 20:00 po odznení dohodnutého hesla („Začnite s vysťahovaním“). Na druhý deň bol rozkaz potvrdený písomne. Do Banskej Bystrice, ktorú už v tej dobe kontrolovali povstalci, vošli jednotky 1. partizánskej brigády J.V. Stalina, ktorej velil kpt. A. Jegorov. Partizáni aj tu vyhlásili obnovenie Československej republiky. Začal vysielať Slobodný vysielač. Zvláštna situácia nastala v dvoch kľúčových divíziách na východnom Slovensku. Ukázalo sa, že prípravy na povstanie, ktoré mal v jednotkách uskutočniť Viliam Talský, ktorého priamo poveril Ján Golian, sa odohrali iba v minimálnej miere. Talský nevyužil 2 dni a tri noci pokoja, ktorý mu nemecké jednotky nechali, keďže sami neboli tiež schopné odzbrojovanie okamžite vykonať. Vrchol chaosu nastal, keď 30. augusta plk. Viliam Talský namiesto dohodnutého plánu odletel so slovenskými letcami do Poľska zanechajúc dve armádne divízie v chaose bez velenia. Talský svoj odchod odôvodňoval potrebou prerokovať súčinnosť východoslovenských divízií s Červenou armádou. Dve slovenské pešie divízie v Karpatoch boli bez velenia ponechané svojmu osudu a Nemcom sa ich podarilo rýchlo odzbrojiť už na poludnie bez jediného výstrelu. Nič nezachránil ani Golianov rozkaz: „nenechať sa odzbrojiť“. Časť tohto vojska síce prešla k partizánom, alebo vytvorila vlastné partizánske jednotky, pri čom si so sebou zobrala aj časť ťažkej techniky, ale to nebola ani tretina z 30 000 najlepších mužov Slovenskej armády, ktorí predtým mali veľkú šancu podporiť Červenú armádu v bojoch v Karpatoch. V danej situácii, po strate východoslovenských divízií, očakávalo velenie povstaleckej armády, že sa udrží brániť nemeckým útokom asi 14 dní. Dôsledkom nemeckej intervencie bolo, že povstanie vypuklo predčasne a už dopredu stratilo kľúčovú zložku pripravovaných plánov. Bez dvoch najlepšie vyzbrojených armádnych divízií, ktoré by dokázali odolávať Nemcom, nemalo prílišné vyhliadky na úspech. 1. ukrajinský front v tej dobe už síce prekročil Vislu a nachádzal sa v predhorí Karpát, ale až 30 či od postavenia východoslovenských divízií. Pritom medzi nimi a Červenou armádou sa nachádzali dve pásma nemeckej obrany. Navyše Šmidkeho a Ferjenčíkova misia, ktorá mala informovať Sovietske vedenie o prípravách povstania, odletela do ZSSR neskoro a ešte nestihla splniť všetky úlohy. Problematické reakcie na začiatok povstania vyvolal aj fakt, že v mnohých oblastiach s ním nepočítali a neboli s ním dopredu oboznámení. Na mnohých miestach k zmätku prispelo aj to, že ľudia boli lákaní pridať sa k povstaniu otvorenými lžami: napríklad Mirko Vesel, jeden z organizátorov povstania, v rozhlasovom vysielaní hlásil, že „ Nemci zrušili Slovenskú republiku, uväznili prezidenta Dr. Jozefa Tisu a odvliekli ho do Malaciek, kde ho majú zastreliť. (...) Maďari už prekročili hranice pri Lučenci. “ Na niektorých miestach sa takto motivovaní ľudia skutočne chopili zbrane na ochranu Slovenskej republiky. Zmena ich postoja však na seba nenechala dlho čakať. Časť ľudí, ktorá povstala so zbraňou v ruke, po Tisovom prejave ďalší deň pochopila, že sadla na lep propagande a zložila zbrane. Skutočne zničujúci bol pre povstalcov práve Čatlošov prejav, ktorý odznel v éteri ešte pred samotným začiatkom povstania. Iróniou ostáva, že Čatloš niekoľko dní po prejave odišiel z Bratislavy k povstalcom. Bolo to preto, lebo Nemci Tisovi, ktorý nad Čatlošom držal ochrannú ruku, dokázali, že plánoval previesť Slovensko k Spojencom. Čatloš mal byť zatknutý, preto radšej utiekol k povstalcom. Prvé boje s okupačnými jednotkami Kolóna techniky, ktorá neskôr zasiahla proti nemeckej okupácii Z vojenského hľadiska je terén stredného Slovenska ideálny na vedenie obranných bojov. Úzke horské doliny a mnohé priesmyky sú miestami, ktoré je schopné brániť proti silnejšiemu nepriateľovi i menej početná obrana. K prvým bojom Slovenského národného povstania došlo v priestore Žiliny ešte 29. augusta. Veliteľ mestskej posádky major J. Dobrovodský začal organizovať povstalecké jednotky. Čoskoro z vojakov posádky, z mobilizovaných záložníkov i dobrovoľníkov žilinského okresu zorganizoval 2 bojaschopné prápory. Prvý prápor bol nasadený juhozápadne od Žiliny, pri Hričove. Druhý prápor bol nasadený severne od Žiliny, pri Brodne, s vysunutou rotou pri Čadci. Z ostatných zmobilizovaných vojakov bol čiastočne vyzbrojený a vystrojený tretí prápor s úlohou odraziť postup Nemcov v Rajeckej doline na smere Považská Bystrica – Rajec a útočná skupina, ktorej úlohou bolo zneškodnenie nemeckej posádky, ktorá sa opevnila v kasárňach v Žiline a kládla tam ozbrojený odpor. Čoskoro jednotky z okolia Žiliny dostali rozkaz nevyčerpávať sa v bojoch o mesto, ale čerstvými silami urýchlene obsadiť Strečno a tam viesť obranný boj. 30. augusta 1944 sa tieto jednotky začali sťahovať na východný okraj Žiliny a ustúpili do Strečnianskej tiesňavy. Tam v spolupráci s francúzskymi partizánmi začali budovať nové obranné postavenia. Ďalšieho dňa sa v Strečnianskej tiesňave rozpútali boje medzi povstaleckými jednotkami a nemeckými bojovými skupinami Ohlen a Junck, podporovanými tankami a letectvom. 31. augusta o 8. hodine ráno spozorovali povstalci prvé jednotky nepriateľa. Ten najprv sústredil väčšie sily v snahe zaútočiť v čo najširšom priestore. Nasledovalo ostreľovanie mínometmi, ktoré prichádzalo zo smeru od Stráňav. Po tom, čo povstalci spolu s francúzskymi partizánmi odrazili prvé útoky, Nemci pochopili, že cez tiesňavu tak ľahko neprerazia a preto sa začali presúvať na gumených člnoch a kompe na druhý breh Váhu. Vzhľadom na to, že ten dovtedy partizánsky oddiel pod Veličkovým velením ešte nestihol obsadiť – a neobsadil ho ani neskôr, získali Nemci bez boja strategické výšiny okolo zrúcanín Starhradu, odkiaľ následne bočnou paľbou najmä ťažkými guľometmi ostreľovali pozície obrancov. Ťažké straty utrpela najmä jednotka francúzskych partizánov, ktorá bola neskôr stiahnutá na odpočinok do Sklabine. Brániť sa v danej pozícii po nasadení nemeckých tankov bez dostatku protitankových zbraní už viac nebolo možné. 4. septembra 1944 boli povstalecké jednotky spolu s partizánmi nútené ustúpiť nemeckej presile. Povstalecké vojská v tomto období premárnili najlepšiu príležitosť zastaviť nepriateľa v ťažko priechodnom teréne. Mohlo za to najmä sľúbené ale nesplnené obsadenie pozícií Veličkovými partizánmi na pravom brehu Váhu. Úlohu zohral aj nedostatočný výcvik mužstva a v tomto období na začiatku povstania i slabé skúsenosti povstaleckých dôstojníkov. Postupujúce nemecké jednotky následne obsadili 5. septembra 1944 dôležitý železničný uzol Vrútky. Povstalci sa v súčinnosti s partizánmi v nasledujúcich dňoch pokúsili niekoľkokrát bezúspešne vziať Vrútky protiútokmi späť. Obidve strany vtedy utrpeli ťažké straty. Pri protiútoku padol aj nemecký podplukovník, ktorý mal veliť útoku práporu. Našiel sa pri ňom aj písomný rozkaz, v ktorom sa hovorilo, že sa nemecké jednotky majú zmocniť Turčianskeho Sv. Martina 8. až 9. septembra. Postupujúce nemecké jednotky sa zastavili v dôsledku silnejúceho odporu povstalcov na fronte pred Martinom. 5. septembra bola z nemeckých a sčasti i slovenských jednotiek vytvorená spojením bojovej skupiny plk. Ohlena, plk. Juncka a 2 práporov Domobrany, ktoré došli 3. septembra 1944 k Žiline, 178. divízia tankových granátnikov Tatra. Divízii velil jej generálporučík von Loeper. V noci z 30. na 31. augusta 1944 vpadol na Slovensko z južného Poľska nemecký úderný pluk 1. tankovej armády a prenikol do Kežmarku, kde sa dostal do boja s časťami levočskej a popradskej posádky i s partizánmi. Povstalecké jednotky sa neboli schopné napriek svojej početnej prevahe účinne sformovať a efektívne zasiahnuť proti nepriateľovi. Pod tlakom nepriateľa boli nútené ustúpiť na úsek Hranovnica – Telgárt, poprípade smerom na Štrbu. 1. septembra 1944 obsadili nemecké vojská Poprad a Levoču. Menšie boje prebehli v blízkosti Popradského letiska, ktoré 140-členná povstalecká posádka bránila najmä vďaka silnej guľometnej paľbe. Nemci stratili 12 vojakov, niekoľko nákladných automobilov, 4 mínomety a dva protilietadlové kanóny. Po tom, čo na letisko podnikla útok skupina Schäfer s niekoľkými tankami PzKpfw III, opustili povstalci aj tieto pozície. O štyri dni neskôr obsadili nacisti i Spišskú Novú Ves. Úderný pluk 1. tankovej armády vytesniac povstalecké jednotky dobyl 3. septembra Pusté Pole a Telgárt. Večer 4. septembra presvedčili partizáni veliteľa povstaleckého úseku kapitána Staneka, že je na oslabené postavenia Nemcov v dedine potrebné čo najskôr zaútočiť. 5. septembra povstalecké a partizánske jednotky pod Stanekovým vedením podnikli protiútok a Telgárt do 11. hodiny dobyli. Ich postup k sedlu Besník bol však popoludní zastavený nemeckými protiútokmi. V Telgárte padlo najmenej 100 nemeckých vojakov, celá obec však ľahla popolom, pričom v nej zahynuli niekoľkí civilisti. Povstalci pri tom utrpeli iba malé straty. Nasledujúceho dňa Nemci podnikli protiútok a získali časť pozícií späť. Front sa v oblasti stabilizoval na úseku Chamrošský tunel – Čršaľa – kríž na Čuntavskej ceste. Protiútok pri Telgárte bol v snahe posilniť morálku povstaleckej armády prezentovaný ako jedna z najúspešnejších akcií povstalcov počas SNP. Bojová skupina Schäfer začala 3. septembra 1944 z Popradu postup na horný Liptov. Už o tri dni bez boja obsadila Liptovský Mikuláš a 6. septembra Ružomberok. Strata týchto miest bola veľmi zahanbujúca i preto, že Nemci postupovali týmto smerom od Popradu iba slabými silami a povstalci ich napriek tomu nedokázali zastaviť. V Ružomberku bol najdôležitejším cieľom Nemcov Mautnerov závod, kde sa nachádzalo 928 delostreleckých lafiet, ktoré boli ihneď prevezené do Nemecka. Nemci sa ďalej pokúšali preniknúť na juh do Banskej Bystrice. Za zbabelý postup voči nepriateľovi Golian odvolal veliteľa 2. obrannej oblasti Ladislava Bodického a nahradil ho podplukovníkom Jánom Černekom. Až pri Bielom Potoku narazila jednotka Schäfer na odpor posádky letiska Mokraď aj časti mikulášskej a ružomberskej posádky, ktoré tam zorganizoval podplukovník Černek. V noci z 31. augusta na 1. september 1944 prenikla z Čiech a Moravy do Bratislavy bojová skupina Schill. 2. septembra odzbrojila bratislavskú vojenskú posádku a bez boja obsadila Trnavu a Nitru. Velitelia vojenských posádok týchto miest sa odmietli pridať k povstalcom, alebo v prípade Trnavy neriskovali boj v obkľúčení, keďže posádky okolitých miest sa k povstalcom nepripojili, a tak ustúpili na povstalecké územie. Ďalšie nemecké jednotky podobne obsadili 31. augusta letisko v Trenčianskych Biskupiciach, 1. septembra Piešťany a Trenčín. Pred Topoľčanmi narazila skupina Schill na predsunutú obranu povstaleckých jednotiek, ktoré pripravovali obranu Baťovian. Prvé ozbrojené stretnutie na tomto úseku sa odohralo pri Mýtnej Novej Vsi (dnes súčasť Ludaníc). V boji padlo 12 povstalcov. Boje o mesto napokon trvali od 3. do 9. septembra 1944. Skupina Schill mesto dobyla hlavne vďaka podpore samohybných diel, obrnenej techniky aj letectva, ktorým neboli slabé povstalecké sily ani partizáni v oblasti schopné čeliť. Povstalecké jednotky ustúpili smerom na Prievidzu, partizáni na Vtáčnik. Pri jednom z protiútokov bol zajatý povstalecký veliteľ úseku kapitán Adolf Weinhold. V noci zo 4. na 5. septembra sa vrátila zo ZSSR do Banskej Bystrice delegácia, ktorú plánovači povstania vyslali, aby prerokovala vzájomnú vojenskú spoluprácu so sovietskou stranou. Ferjenčík a Šmidke v Moskve dostali prísľub pomoci pre SNP, bol to najmä presun 2. československej paradesantnej brigády a 1. československého stíhacieho pluku na povstalecké územie. O svojom rokovaní informovali na prvom zasadaní SNR. 5. septembra bol Ján Golian povýšený na generála a stal sa veliteľom celej Slovenskej armády. SNR vyhlásila mobilizáciu záložníkov do 35 rokov. Plénum SNR zvolilo 6-členné predsedníctvo SNR. Tvorili ho: Karol Šmidke, Gustáv Husák, Daniel Ertl za KSS, Vavro Šrobár, Jozef Lettrich a Ján Ursíny za Demokratickú stranu. Po mobilizácii, ktorá prebehla toho istého dňa, sa počet príslušníkov povstaleckej armády zvýšil na 47 000 osôb. Armáda však nemala dostatok zbraní pre všetkých. SNR tiež vydala Deklaráciu, ktorá okrem iného zahŕňala aj tieto body: vytvoriť nový štát Čechov a Slovákov na demokratických a pokrokových zásadách zlepšiť sociálne postavenie robotníkov a roľníkov odsúdiť kolaborantov a zradcov Vo vzdušných bojoch nad povstaleckým územím niekoľkokrát zasiahla povstalecká Kombinovaná letka. K najkurióznejším z nich patria zostrely, ktoré dosiahol František Cyprich 2. septembra, keď na Avii B-534 zostrelil neozbrojený maďarský Ju-52/3m a zostrel, ktorý 7. septembra dosiahol na zastaranom Letove Š-328 pozorovateľ ašpirant Matej Beznák, keď pomocou pohyblivých guľometov zostrelil nepriateľský prieskumný Focke-Wulf Fw 189. 8. septembra Červená armáda a 1. čs. armádny zbor v ZSSR začali útok na Dukliansky priesmyk na slovensko-poľských hraniciach. Slovenskí povstalci však neboli schopní sa s jednotkami Červenej armády spojiť. Krvavé boje v horách, ktoré stáli Červenú armádu 19 000 padlých, sa pretiahli na dva mesiace. Útoky prinútili nemeckú Skupinu armád Severná Ukrajina stiahnuť niektoré jednotky zo Slovenska, čo podstatne pomohlo povstalcom. Povstalecké velenie neskôr predpokladalo, že bez tejto pomoci by povstanie vydržalo iba dva týždne. V dňoch 8. až 13. septembra Nemci odsunuli vyše 12 400 vojakov a dôstojníkov, medzi nimi aj príslušníkov úderného pluku 1. tankovej armády, čo viedlo k stabilizácii východného a severného úseku povstaleckého frontu. Boje po reorganizácii povstaleckých jednotiek Propagandistický povstalecký leták. 10. septembra o 20. hodine bola realizovaná reorganizácia povstaleckého vojska. Dve vojenské obranné oblasti boli zmenené na 6 taktických skupín. Každá taktická skupina bola vybavená ako vyššia jednotka, organizovaná z niekoľkých samostatných práporov, delostreleckých oddielov, telegrafickej a ženijnej roty, výcvikového a náhradného strediska ako aj všetkých služieb. Pôvodná organizácia obranných oblastí sa ukázala v bojoch ako ťažkopádna. Terén, v ktorom sa bojovalo, vytvoril podmienky na vznik samostatných obranných celkov, ktoré boli relatívne nezávislé od ostatných. Prvé boje tiež priniesli všestranné skúsenosti veliteľov jednotiek i štábu. Bolo zrejmé, že bojové jednotky v porovnaní s nepriateľom, ktorý už 5. rok viedol vojnu, majú nedostatočnú bojovú prípravu a skoro žiadne bojové skúsenosti. Nedostatok výzbroje, najmä protitankových zbraní, mínometov a ťažkých zbraní vo všeobecnosti, tak predurčoval celý priebeh povstania. Chýbali tiež spojovacie prostriedky, nedostatočné sa javili tiež skúsenosti v boji s tankami, ktoré nemal s vojakmi ani kto nacvičiť, pretože vhodní inštruktori v povstaleckej armáde neboli. So zbraňami, ktoré boli povstalcom dodané, sa vojaci nestihli dostatočne rýchlo zoznámiť a precvičiť. Pomalý postup nacistických vojsk si vyžiadal nasadenie ďalších síl a prostriedkov. Do Malaciek bola 16. septembra 1944 presunutá 708. divízia ľudových granátnikov, ktorá začala obsadzovať Považie medzi Trenčínom a Žilinou. Divízii velil plukovník Wilhelm Bleckwenn. 20. septembra 1944 bola do Trnavy presunutá 271. divízia ľudových granátnikov, ktorá obsadila celé Ponitrie. Velil jej generálmajor Martin Bieber. Na západnom úseku frontu naďalej trval tlak nepriateľa. Dobytím Baťovian a Oslian si Schill otvoril cestu cestu na Žarnovicu a Prievidzu, ktorá bez boja padla 14. septembra 1944. Preto Golian nariadil protiútok jednotkám 4. taktickej skupiny v súčinnosti s partizánmi Brigády kpt. Jána Nálepku dobyť späť Prievidzu. Protiúder sa začal 18. septembra, skončil sa však neúspechom. Schill pokračoval v ceste do Turca a na stredné Pohronie, kde 20. septembra vnikol do tyla 5. taktickej skupiny. Kvôli súbežnému útoku divízie Tatra hrozilo 5. taktickej skupine obkľúčenie. Preto Golian z 21. na 22. septembra rozhodol Turiec vyprázdniť. Pre povstalcov to bola veľmi ťažká strata, o ktorej sa rokovalo aj v SNR. Ústup povstaleckých jednotiek zabezpečovali partizáni z 1. čs. partizánskej brigády J.V. Stalina. Po strate Martina 21. septembra 1944 prebrali obranu smeru, z ktorého Nemci bezprostredne ohrozovali Banskú Bystricu, v oblasti Čremošného jednotky 1. taktickej skupiny, podporované pancierovým vlakom „Hurban“. O ochranu západných svahov Veľkej Fatry sa mala postarať 1. čs. partizánska brigáda J.V. Stalina. Ešte 13. septembra obsadila nemecká bojová skupina Schäfer Dolný Kubín, o deň neskôr Kraľovany a spojila sa tak s jednotkami divízie Tatra. Takto boli vojenské jednotky na Orave úplne odrezané, v dôsledku čoho sa utvorila takzvaná Oravská vojenská skupina. Na smere Ružomberok – Banská Bystrica jednotka Schäfer narazila na jednotky 6. taktickej skupiny, ktoré odrazili pri obrane výšiny Ostrô v nasledujúcich dňoch 14 nepriateľských útokov. 10. októbra 1944 bola skupina Schäfer stiahnutá do priestoru Jelšavy, kde sa spojila so svojou materskou 18. divíziou SS Horst Wessel a bola vystriedaná brigádou Dirlewanger. 15. septembra pristáli na letisku Tri Duby 4 sovietske La-5FN. Pilotoval ich veliteľ 1. čs. samostatného stíhacieho pluku škpt. F. Fajtl, ktorý na povstalecké územie dorazil v sprievode zástupcu škpt. J. Klána a veliteľov perutí npor. F. Cháberu a npor. J. Stehlíka. Spolu s povstaleckým velením sa následne dohodli na prílete zvyšku jednotky. 1 lietadlo so zraneným npor. Cháberom zostalo na letisku, ostatné sa vrátili späť. 17. septembra pristáli na letisku Tri Duby 4 americké B-17, ktoré priviezli americkú styčnú vojenskú misiu. Jej veliteľom bol James Holt Green. Doviezli zbrane, strelivo, niekoľko protitankových zbraní bazooka (ktoré povstalci nevedeli použiť) a lieky. 17. septembra 1944 priletelo na povstalecké územie na provizórnom letisku Zolná pri Zvolene 20 lietadiel 1. čs. samostatného stíhacieho pluku. V ten istý deň začal z povstaleckého územia 1. čs. samostatný stíhací letecký pluk operovať pod velením škpt. Františka Fajtla. Jednotka mala základňu na Troch Duboch. Spojenci 20. septembra pomohli povstaniu tým, že napadli letisko Nový Dvor pri Malackách. Pri nálete zlikvidovali 6 Ju-87 Stuka, 2 He 111, 3 Ju 88 a niekoľko ďalších Ju 52, Bf 110 a Do 17. Poškodili rozjazdovú dráhu a vyradili letisko na dlhú dobu z prevádzky. Nemci boli preto nútení nasadzovať proti povstalcom lietadlá Luftwaffe z Maďarska, ktoré by inak boli nasadené proti sovietskej hrozbe z Rumunska. Po strate Turca a neúspešnom protiútoku s cieľom dobyť Prievidzu sa 4. taktická skupina pod tlakom jednotky Schill podporovanej letectvom stiahla do Kremnických vrchov. Ústupové boje 4. taktickej skupiny podporovali svojim vzdušným krytím letci 1. čs. samostatného stíhacieho pluku. 21. septembra 1944 obsadili Nemci Handlovú a o niekoľko týždňov 6. októbra Kremnicu. Sily skupiny Schill sa potom rozdelili, keď sa väčšina jednotky okrem časti nasadenej v oblasti Handlová – Žiar nad Hronom presunula od priestoru Oslian. Úsek frontu v dotyku s 1. a 4. taktickou skupinou povstaleckej armády prevzala divízia Tatra a 2. prápor jednotky Schill. 25. septembra 1944 začal presun 2. čs. paradesantnej brigády z Kroscienka v Poľsku na povstalecké územie. Dopravné stroje Li-2 prevážali ostrieľaných príslušníkov paradesantnej brigády na letisko Tri Duby, odkiaľ boli okamžite nasadení na front. Povstalecké velenie si sľubovalo od nasadenia tejto jednotky veľmi veľa. Až neskôr sa vyjasnilo, že parašutisti po bojoch na Dukle utrpeli značné straty a jednotka nebola ani zďaleka v plnej sile. Nasledujúci deň SNR vyhlásila druhú mobilizáciu záloh do 1. československej armády na Slovensku. Týkala sa piatich ročníkov. Po druhej mobilizácii počet príslušníkov povstaleckej armády dosiahol 60 000 osôb, ale asi štvrtina z nich nemala zbrane. V druhej polovici septembra 1944 1. československá armáda na Slovensku okrem rôznych druhov armádnych jednotiek a útvarov vrátane leteckej skupiny disponovala 44 pešími prápormi, 6 delostreleckými oddielmi a 32 delostreleckými batériami. 26. septembra bola vysadená nad povstaleckým územím aj britská styčná vojenská misia. Územie držané povstalcami začiatkom októbra. Novému veliteľovi nemeckých vojsk generálovi Höflemu sa 8. októbra 1944 podarilo pre nasadenie na Slovensko získať i 14. divíziu granátnikov SS a 18. divíziu tankových granátnikov SS Horst Wessel (SS-Brigadeführer Wilhelm Trabandt). Súčasne bola skupina Schäfer presunutá k svojej kmeňovej 18. divízii SS Horst Wessel, ktorá z vyčkávacieho postavenia v Komárne prešla neskôr do generálneho útoku nemeckých okupačných vojsk proti povstalcom. Z Poľska prišla medzi 10. a 15. októbrom 1944 2. brigáda SS Dirlewanger. Mala 4 000 príslušníkov a operovala v priestore horného Považia a Turca. V 2. polovici októbra 1944 bola do boja proti povstalcom na úseku Čertovica nasadená bojová skupina Wittenmeyer. Proti obrannému úseku Vernár – Hrabušice – Stratená – Dobšiná sa od 18. až 19. októbra zhromažďovala bojová skupina armádnej skupiny Heinrici, na úseku Poprad posilnená obrneným vlakom. 7. októbra 1944 na Slovensko priletel gen. Rudolf Viest, ten prevzal velenie 1. československej armády na Slovensku. Na Slovensko priletel aj vládny delegát pre oslobodené územie minister František Němec s cieľom prevziať politickú moc. SNR jednoznačne odmietla tieto zámery československej vlády v Londýne a vyslala do Londýna svoju delegáciu, aby rokovala o slovenskej otázke s prezidentom Edvardom Benešom. 7. októbra pristálo na letisku Tri Duby 6 amerických B-17, ktoré priviezli zásoby vojenského a zdravotníckeho materiálu a zobrali späť 5 francúzskych občanov a 25 amerických a anglických letcov, ktorí boli zostrelení nad oblasťou a podarilo sa im dostať na povstalecké územie. Súbor:Kanon88.jpg|náhľad|vľavo|Jeden z povstaleckých kanónov bol použitý i pri obrane mostov cez Hron Po ťažkom boji s jednotkami 4. a 3. taktickej skupiny a partizánmi, podporovaných pancierovým vlakom i letectvom, jednotka Schill obsadila 3. októbra 1944 Žiar nad Hronom, zaistiac si tak nezničené mosty cez Hron a rýchlo postupovala na Zvolen. 2. časť skupiny Schill súčasne postupovala od Oslian smerom na Žarnovicu, zlomila odpor jednotiek 3. taktickej skupiny a 27. septembra obsadila Žarnovicu, Novú Baňu a začala postupovať na Banskú Štiavnicu. Keďže veliteľstvo 1. československej armády na Slovensku už nemalo zálohy, jednotky 3. taktickej skupiny stiahlo z oblasti Banskej Štiavnice, ktorá padla do rúk Nemcov 9. októbra 1944. Jednotky 3. taktickej skupiny potom pri Hronskej Dúbrave posilnili obranu najkratšieho smeru na letisko Tri Duby. 4. októbra prisunuli do oblasti smerom od Zvolena povstalci vlak s 1000 neozbrojenými mužmi, keďže už v tej dobe panoval nedostatok zbraní. Tí mali postupne prevziať zbrane od bojujúcich jednotiek a vystriedať ich. V oblasti práve prebiehali silné boje a vlak zostal stáť v Starej Kremničke, kde po ňom nemecké jednotky spustili paľbu z ťažkých guľometov a mínometov. Časť mužstva sa v panike rozutekala a transport sa nakoniec na pomoc 4. taktickej skupine nedostal. Zlepšenie poveternostných podmienok umožnilo v tejto dobe ukončiť prepravu 2. paradesantnej brigády z Poľska. Jej jednotky boli postupne nasadzované na najťažšie úseky povstaleckých frontov. Potom spoločne s 3. taktickou skupinou a partizánmi, podporovaní delostrelectvom i letectvom uskutočnili 8. októbra 1944 protiútok proti divízii Tatra a v priebehu niekoľkých dní ju zatlačili o na západ, kde sa pri Jalnej až do 26. októbra 1944 front stabilizoval. Počiatkom októbra javila povstalecká armáda známky vyčerpania a nezvratnej demoralizácie. Počiatočné nadšenie medzi vojakmi vyprchalo a čoraz viac ho zadúšali nemecké tanky, z ktorých mali neskúsení povstaleckí vojaci priam panický strach. Dobytie Turca ani ďalšie úspechy nemeckých vojsk na západnom úseku povstaleckého frontu nemohli zakryť skutočnosť, že blesková policajná akcia hitlerovského velenia na Slovensku, pôvodne plánovaná na 1 týždeň, nesplnila pôvodné očakávania. To však nič nemenilo na veľmi vážnej situácii na zmenšujúcom sa povstaleckom území. Útoky Červenej armády a česko-slovenského armádneho zboru v oblasti Duklianskeho priesmyku zatiaľ prešľapovali na mieste bez väčších územných ziskov. Dobývanie česko-slovenského územia bolo vo východných Karpatoch vykúpené obrovskými stratami na životoch. Lepšie sa však vyvíjala činnosť sovietskej armády južne od slovenského územia, kde sa približovala k Debrecínu. Aj to však bolo príliš ďaleko na to, aby ovplyvnilo situáciu na povstaleckom území. Príslušníci štábu 2. paradesantnej brigády počas bojov v okolí Svätého Kríža nad Hronom. Očakávajúc zhoršenú situáciu 14. októbra 1944 povstalci rozhodli premiestniť zlatý poklad uložený v trezoroch Slovenskej národnej banky v Banskej Bystrici a letecky ho dopravili do Moskvy, aby sa nedostal do rúk nemeckých okupantov. Išlo o zlata, striebra a iných vzácnych kovov. Záverečný útok a likvidácia povstaleckej armády Zmenšená aktivita na nemeckej strane frontu bola predzvesťou záverečnému útoku na povstalecké územie. Do 18. októbra sústredil Hermann Höfle brigádu Dirlewanger do priestoru Ružomberok – Martin, divíziu Horst Wessel na líniu Jelšava – Rimavská Sobota – Lučenec, bojovú skupinu Wittenmayer do priestoru Kráľova Lehota – Liptovský Mikuláš, bojovú skupinu Henrici do priestoru Poprad – Telgárt, jednotky POHG do priestoru Kráľova Lehota – Ružomberok a jednotky Domobrany do priestoru Banskej Štiavnice. Generálny útok začal 18. októbra 1944 zosilneným bombardovaním Banskej Bystrice, Liptovskej Osady a Brezna. Následne sa začal útok nemeckých pozemných síl. Vrcholilo aj zhadzovanie propagandistických letákov. Skupina Schill obsadila toho istého dňa Krupinu a skupina Heinrici zaútočila na Vernár. 19. októbra vyrazila z Jelšavy divízia Horst Wessel a už o dva dni obsadila Revúcu a Muráň. Jedna časť ďalej postupovala na Červenú Skalu, a druhá na Tisovec. Strate Červenej Skaly 21. októbra nezabránilo ani nasadenie pancierového vlaku Masaryk. Útokom bolo ohrozené tylo jednotiek 2. taktickej skupiny v priestore Telgártu. Povstalecké jednotky sa tu nachádzali v značnom stupni dezorganizácie a poľnými cestami ustupovali pozdĺž úpätia Nízkych Tatier cez Šumiac v smere na Heľpu. Bojová skupina Heinrici sa 22. októbra spojila v Telgárte s jednotkami divízie Horst Wessel. Do nemeckých rúk padol tiež Tisovec a Rimavská Baňa. Z priestoru Lučenca prešli 22. októbra 1944 do útoku ostatné sily divízie Horst Wessel. Nemecký útok z juhu nadobúdal nebezpečné rozmery, nezastavili ho ani letecké útoky, ani útok pancierového vlaku na trati Zvolen – Lučenec. Preto generál Viest zvolal poradu veliteľov taktických skupín, na ktorej sa rozhodlo o stiahnutí 1. československej armády na Slovensku do obranného postavenia na svahoch Nízkych Tatier, Veľkej Fatry a Slovenského rudohoria. 23. októbra vyrazili nemecké sily spolu s POHG a Domobranou do útoku proti povstaleckým silám na všetkých smeroch. Vnikli do Podkriváňa, Detvy, obsadili Brezno a dobyli aj strategickú výšinu Ostrô. Z priestorov južne a juhozápadne od Zvolena začali povstalci masovo ustupovať do Nízkych Tatier a čiastočne aj na Poľanu a Vepor. Všeobecný ústup povstalcov priviedol Rudolfa Viesta a Hlavný štáb partizánskych oddielov na Slovensku (HŠPO) na Slovensku 25. októbra k dohode, podľa ktorej mali obranu zvyškov partizánskeho územia zabezpečovať jednotky 1. československej armády na Slovensku spolu s partizánmi 1. čs. partizánskej brigády J.V. Stalina. Ostatné partizánske oddiely mali prejsť do určených priestorov v tyle nemeckých vojsk. Začala sa evakuácia Banskej Bystrice. Predsedníctvo SNR presunulo svoje sídlo na Donovaly. 2. čs. paradesantná brigáda zaujala obranné postavenie na prístupových cestách k Banskej Bystrici v priestore Badína, Vlkanovej a pri Šalkovej. V dôsledku toho, že sa letisko Tri Duby ocitlo v oblasti dostrelu nemeckého delostrelectva, vydal Viest rozkaz, aby Prvý česko-slovenský samostatný stíhací letecký pluk odletel na sovietsku stranu frontu. Povstalecká armáda tak prišla o svoje jediné krytie a podporu zo vzduchu. V nasledujúcich dňoch sa začalo veliteľstvo 1. československej armády na Slovensku a HŠPO premiestňovať na Donovaly. Jednotka Schill dobyla 26. októbra Zvolen a 27. októbra 1944 Banskú Bystricu. Na ďalší deň jednotka Dirlewanger obsadila Liptovskú Osadu. Rozklad 1. československej armády na Slovensku bol v tejto chvíli takmer dovŕšený, keďže tá už prestala klásť súvislý odpor. Viest preto v noci z 27. na 28. októbra 1944 vydal rozkaz v ktorom nariadil prechod povstaleckej armády na partizánsky spôsob boja. Rozkaz však prišiel neskoro, keď už s väčšinou armádnych jednotiek nebolo žiadne spojenie. 1. československá armáda na Slovensku ako jednotný ozbrojený útvar prestala klásť organizovaný ozbrojený odpor. V ťažkej a zložitej situácii, keď najvyššie velenie nemalo spojenie so všetkými útvarmi, asi polovica povstaleckých jednotiek prešla na partizánsky spôsob boja. Veľa vojakov sa vrátilo domov a mnohí ďalší padli do zajatia. Pod sústavným tlakom prešlo veliteľstvo povstaleckej armády spolu s partizánskym štábom z Donovál do hôr. Vtedy už brigáda Dirlewanger energicky očisťovala severné svahy a skupina Schill s divíziou Horst Wessel južnú stranu Nízkych Tatier. Divízia Tatra prenasledovala partizánov a rozbité jednotky povstalcov v Kremnických vrchoch, zatiaľ čo skupina Wittenmeyer očisťovala priestor Liptovský Mikuláš – Poprad. 30. októbra 1944 gen. Hermann Höfle za spoluúčasti predstaviteľov slovenskej vlády na čele s dr. Jozefom Tisom usporiadal v Banskej Bystrici vojenskú slávnosť. Dr. Jozef Tiso slúžil omšu, vyznamenal príslušníkov Waffen-SS a verejne poďakoval Hitlerovi. Do tohoto dňa zajali Nemci vyše 10 000 povstalcov, ukoristili asi 80 diel, 600 nákladných áut, 1 pancierový vlak, 1 nákladný vlak, 300 koní a získali štátnu pokladnicu s hotovosťou 2,8 miliardy korún. 1. československá armáda na Slovensku dokladala 1 720 padlých, 3 600 ranených (z ktorých skoro 700 bolo evakuovaných do ZSSR), 150 zajatých a 580 nezvestných. (Celkové straty v dôsledku bojov na Slovensku sa odhadujú na približne 10 až 12 000) Nemecké vojská prišli o 4200 padlých, 5000 zranených, 300 zajatých. Prišli tiež o 130 diel a mínometov, o približne 20 tankov a samohybných diel (67 PzKpfw III a IV, 7 PzKpfw 35(t) a 38(t) a 6 StuG III a IV), 28 lietadiel, 210 automobilov rôznej kategórie a 1 pancierový vlak. 3. novembra 1944 Nemci spolu so slovenskými kolaborantmi zajali Rudolfa Viesta aj Jána Goliana a niekoľko ďalších dôstojníkov, ktorí odpočívali pred pripravovaným prechodom cez Hron v Pohronskom Bukovci. Obidvaja generáli neskôr v nemeckom zajatí zahynuli.


Gustáv Zeman

Context: Vyznamenania  1947 – Rad SNP 1. triedy


Prvá česko-slovenská armáda na Slovensku

Context: Velenie  Veliteľ Otázka veliteľa zodpovedného za prípravy ozbrojeného povstania sa riešila v prvej štvrtine roka roka 1944. Favoritom politikov ilegálnej Slovenskej národnej rady na tento post bol gen. II. tr. Štefan Jurech, ktorý imponoval najmä svojim pokusom prejsť s celou slovenskou Rýchlou divíziou na sovietsku stranu. Pre čechoslovakisticky zmýšľajúcich ľudí na exilovom československom Ministerstve obrany v Londýne bol však Jurech nepriechodný, nakoľko bol príliš proslovenský. Jurech bol navyše pod drobnohľadom Ústredne štátnej bezpečnosti, čo výrazne sťažovalo jeho zapojenie do príprav povstania. A keďže napokon zlyhal aj prvý pokus letecky dopraviť zástupcov domáceho ilegálneho odboja vrátane samotného Jurecha k sovietom , tak sa účasť Štefana Jurecha na prípravách povstania stala bezpredmetnou. Voľba československého exilového vedenia padla na politicky nevyhraneného a pomerne neznámeho pplk. gšt. Jána Goliana, ktorý od 1. januára 1944 zastával funkciu náčelníka štábu Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici. Golian bol štábny dôstojník a podľa mjr. Júliusa Noska chápal svoje poslanie tak, že povstanie pripraví a po jeho vypuknutí prevezme velenie skúsenejší dôstojník. Golian sa napokon rozhodol poverenie veliteľa príprav povstania prijať. Komunistická časť Ilegálnej Slovenskej národnej rady (SNR) hodlala za pobočníkov Goliana presadiť, plk. gšt. Viliama Talského a plk. Jána Imra. Hlavným dôvodom, prečo sa obidvaja plukovníci napokon nestali pobočníkmi Goliana, spočíval v tom, že pplk. Golian už bol na Veliteľstve pozemného vojska obklopený dôstojníkmi, ktorými dôveroval. Vznikol štáb tajného Vojenského ústredia (VÚ). Politikárčenie pri menovaní veliteľa príprav povstania sa napokon stalo základom nedôvery medzi komunistickou časťou ilegálnej SNR a vedením vojenského ústredia a neskôr s velením povstaleckej armády. Štáb vojenského ústredia Pri prípravách povstania sa najužšími spolupracovníkmi Goliana na Veliteľstve pozemného vojska v Banskej Bystrici stali mjr. gšt. Július Nosko, pplk. vet, Mikuláš Ferjenčík, stot. jazd. v.z. Milan Polák. Ďalšími členmi tajného VÚ sa stali mjr. gšt. Anton Cyprich, mjr. spoj. Jozef Marko, npor. pech. Jakub Hluchý, pplk. pech. Dezider Kišš-Kalina, pplk. del. Mirko Vesel, pplk. pech. Jozef Tlach, mjr. gšt. Jozef Tóth, mjr. del. Alexander Korda a ďalší. Pplk. Branislav Manica zabezpečoval spojenie s patizánskymi skupinami. Štáb vojenského ústredia sa stal súčasťou ilegálnej SNR. Členovia VÚ mali informácie o stave odbojových aktivít od ilegálnych pracovníkov SNR, ale najmä z dvoch stretnutí konaných 29. júna a 27. júla 1944. Súčasťou práce štábu VÚ bolo, okrem zisťovania politickej a vojenskej situácie v regióne a okolitých krajinách aj kádrové preverovanie a podchycovanie ľudí pre odbojovú činnosť, ako aj premiestňovanie odbojových dôstojníkov. Po preverení boli v jednotlivých posádkach postupne určení nasledovní odbojoví dôstojníci: Kpt. J. Fedák (posádka Levoča), pplk. J. Nasčák (Poprad), pplk. Ján Malár (Liptovský sv. Mikuláš), mjr. Miloš Vesel (Ružomberok), npor. V. Miškovič (Dolný Kubín), pplk. Branislav Manica a npor. Cyril Kuchta (Turčiansky sv. Martin), npor. P. Nosal (Kremnica), mjr. S. Sekuris (Brezno nad Hronom), kpt. A. Weinhold (Topoľčany, Nováky, Bošany, Zemianske Kostoľany), pplk. Ján Černek (Nitra), mjr. Š. Želinský (Zvolen), mjr. A. Korda (Oremov Laz), mjr. J. Dobrovodský (Žilina), npor. K. Fraňo (Trnava), mjr. J Čilík (Hlohovec), pplk. V. Danielovič (intendančné sklady vo Vrútkach, Nemeckej a Zvolene), pplk. J. Hluchý (zbrojné sklady Nováky, Širiny, Pršany a Zvolen), náčelník štábu vzdušných zbraní mjr. J. Tóth (letecké posádky Mokraď, Tri Duby, Piešťany a Biskupice). V posádkach v údolí Váhu mal určiť a pripraviť veliteľov veliteľ západnej oblasti pplk. J. Zadžora. Koncom mája bol za odbojového dôstojníka v Bratislave určený pplk. D. Kiš-Kalina. Šlo o prednostu duchovnej správy, ktorý mal aj plnú dôveru prezidenta Jozefa Tisa. pplk. D. Kiš-Kalina si v lete vytvoril určité predpoklady pre získanie veliteľov do príprav povstania, no napokon bol v auguste na nátlak politikov, ktorí argumentovali tým, že Kiš-Kalina je kňaz a nemá dostatok veliteľských skúseností za odbojového dôstojníka v Bratislave určený mjr. Kovačovič, veliteľ strážneho oddielu v hlavnom meste. Pplk. D. Kiš-Kalina mal na starosti celé juhozápadné Slovensko teda aj posádky v Trnave, Hlohovci a Pezinku. Pplk. Golian však tesne pred vypuknutí povstania urobil opätovne zmenu a za odbojového dôstojníka v Bratislave bol určený mjr. Š. Murgaš, ktorý bol dôstojníkom na generálnom štábe a pracoval na operačnom oddelení Ministerstva národnej obrany . Na smeroch Kokava nad Rimavicou – Klenovec bol za odbojového dôstojníka určený mjr. I. Daxner (neskôr kpt. V. Bukva), v Tisovci bol menovaný za odbojového veliteľa kpt. J Nosko a vo Veľkej Revúcej kpt. P. Jamrich. U poľnej tzv. Východoslovenskej armády bolo do odbojových aktivít pri príprave povstania zaangažované velenie 1. divízie reprezentované veliteľom divízie plk. pech Mikulášom Markusom a náčelníkom štábu divízie mjr. gšt. Elemírom Polkom. Postupne sa do odbojových aktivít zapojil, takmer celý štáb. Situáciu s určením odbojového veliteľa u 2. divízii komplikovalo časté striedanie dôstojníkov vo funkcii hlavného veliteľa divízie. Na Armádnom veliteľstve veliteľstve v Prešove boli do príprav povstania zapojení zástupca veliteľa poľnej armády plk. gšt. Viliam Talský, na odboj boli napojení aj 2. náčelník pplk. Urban a npor. Vlček. V auguste 1944 bol politikmi tzv. demokraticko-občianskeho krídla Slovenskej národnej rady, ale bez vedomia VÚ kontaktovaný gen. II: tr. Augustín Malár. Návrh, aby sa Malár stal odbojovým veliteľom, bol napokon zamietnutý československým Ministerstvom národnej obrany . Po vypuknutí povstania Dňa 29. augusta 1944 vo večerných a nočných hodinách došlo na Veliteľstve pozemného vojska (VPV) v Banskej Bystrici k prevratu. Boli zatknutí prorežimoví dôstojníci: veliteľ divíznej oblasti 1 plk. Zverin a plk, Kanák. Vojenské ústredie súčasne zaslalo do všetkých posádok dohodnuté heslo na začatie ozbrojeného odporu - Začnite s vysťahovaním. Na druhý deň 30. augusta 1944 o 6. hodine ráno sa konala porada užšieho štábu VÚ. Následne sa o 9. hodine konalo v jednálni VPV stretnutie dôstojníkov posádky Banská Bystrica a Radvaň, na ktorom prehovoril pplk. Golian. Po predstavení kpt. Krátkeho a npor. Pavloviča, styčných dôstojníkov z Londýna a Moskvy, Golian vyhlásil, že: ",,,sme od predchádzajpceho večera vo vojnovom stave s fašistickým Nemeckom a s jeho pomáhačmi na Slovensko (...) Rozhodli sme sa z vlastnej vôle skončiť prisluhovanie nemeckému fašizmu a jeho pomáhačom doma a postaviť sa po boku spojencov do otvoreného boja za lepšiu a krajšiu budúcnosť slovenského národa. Nechceme, aby za našu slobodu a za nás krvácali iní". Plk. Golian ďalej vyhlásil všetky jednotky, ktoré sa so zbraňou v ruke postavili na odbor nemeckým okupantom, za súčasť Česko-slovenskej armády na Slovensku . Ďalej vyzval tých, ktorí by s nami a našou cestou nesúhlasili, že môžu slobodne odísť. Nikto neodišiel. S okamžitou platnosťou bol zakázaný pozdrav "Na stráž!" .a orlica slovenského štátu bola nahradená česko-slovenskou trikolórou. Z pôvodného tajného vojenského ústredia sa okamžite začalo formovať Veliteľstvo Česko-slovenskej armády na Slovensku a jeho členovia zložili česko-slovenskú prísahu podľa predpisu A-I-1 Bezvýhradne tak vyjadrili vernosť česko-slovenskej štátnosti a prezidentovi Edvardovi Benešovi. Armádne veliteľstvo Budova veliteľstva 1. Česko-slovenskej armády na Slovensku (zdroj Múzeum SNP) Veliteľstvo Česko-slovenskej armády na Slovensku bolo vytvorené z pôvodného tajného VÚ, VPV a Vojenskej správy. Za veliteľa ČSAS bol Slovenskou národnou radou ku dňu 4. septembra 1944 oficiálne ustanovený Ján Golian, ktorý bol súčasne povýšený na brigádneho generála (už 29. augusta 1944 bol Golian prezidentom Edvardom Benešom povýšený na plukovníka gšt. Za zásluhy o Povstanie). Od 12. septembra 1944 začal Golian predsedať Rade pre obranu Slovenska . Náčelníkov štábu sa stal mjr. gšt. Július Nosko. Po svojom návrate z Moskvy sa pplk. vet, Mikuláš Ferjenčík stal Povereníkom pre obranu. Armádne veliteľstvo bolo organizované podľa predvojnovej Česko-slovenskej armády. Okrem bežných oddelení a podriadených referátov jednotlivých zbraní a zložiek bola jeho súčasťou aj politická správa, prijímacia komisia pre dôstojníkov a rotmajstrov a osvetová správa. Vedúcim Referátu útočnej vozby , ktorá bola súčasťou Operačného oddelenia a mala na starosti organizovanie tankových a protitankových jednotiek bol plk. útv. Štefan.Čáni Do 15 septembra 1944 bol súčasťou veliteľstva aj Referát pre styk a súčinnosť s partizánmi . Staral sa o kontakty s partizánskymi brigádami, o ich zásobovanie zbraňami, muníciou a finančnými prostriedkami. Činnosť referátu neskôr prevzal Hlavný štáb partizánskych oddielov. Veliteľstvo ČSAS v Banskej Bystrici sídlilo v budove pôvodného Veliteľstva pozemného vojska.


Rudolf Viest

Context: Introduction  Rudolf Michal Viest ( 24. september 1890, Revúca† 1945, Flossenbürg, Nemecko) bol slovenský divízny generál, veliteľ povstaleckej armády na Slovensku počas Slovenského národného povstania a jediný slovenský generál počas predvojnovej ČSR.


Rudolf Viest

Context: Vyznamenania Pamätná tabuľa v Banskej Bystrici. In memoriam bol Rudolf Viest vyznamenaný Radom SNP I. triedy (roku 1945), Československým vojnovým krížom 1939 (roku 1945), Radom červenej zástavy (roku 1969) ako aj viacerými ďalšími československými a zahraničnými medailami. Roku 1945 bol in memoriam povýšený do hodnosti armádneho generála. V roku 1995 mu prezident Michal Kováč prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra I. triedy.


Štefan Kuna

Context: Životopis Príslušník čs. četníctva, po roku 1939 hlavný dôstojnícky zástupca žandárstva na rozličných miestach Slovenska. Už od začiatku roku 1944 v Martine aktívne spolupracoval s partizánmi. Na udanie Nemcov musel sám zakročiť proti partizánom, ktorých najprv zatkol ale potom ich odviedol na bezpečné miesto a prepustil. Nemcov následne ubezpečil, že je všetko v poriadku. Počas SNP styčný dôstojník Veliteľstva čs. četníctva na Slovensku v Turčianskych Tepliciach s Hlavným štábom partizánskych oddielov. Bojoval v priestore Vrútky – Martin – Banská Bystrica. Po prechode SNP do hôr zajatý pri Pohronskom Bukovci spolu s B. Žingorom a O. Vrbom a popravený. Pochovaný bol v Bystričke.


Začnite s vysťahovaním

Context: Introduction Súbor:Ján Golian3.jpg|náhľad|Ján Golian pred rokom 1939 „ Začnite s vysťahovaním “ bolo konšpiratívne heslo, ktoré 29. augusta 1944 s platnosťou od 20:00 vydal veliteľ Vojenského ústredia Slovenskej národnej rady pplk. gšt. Ján Golian jednotlivým posádkam zapojeným do prípravy Slovenského národného povstania, čím dal pokyn na začiatok aktívnej obrany proti okupácii územia Slovenska (chápaného ako súčasť Československa) nacistickým Nemeckom. Golian tento rozkaz vydal telefonicky. Okrem vnútorných vojenských spojovacích liniek sa malo heslo „Začnite s vysťahovaním“ a k nemu rovnoprávne heslo „Obchodný cestujúci Škrovina má sa ihneď vrátiť do Bratislavy, lebo mu zomrela manželka“ oznámiť prostredníctvom rádiových vĺn, kvôli čomu 28. augusta Golian nariadil nepretržité počúvanie rozhlasu. 30. augusta Golian svoj rozkaz potvrdil aj písomne. V tento deň po 11:00 zároveň z banskobystrického rozhlasu (známeho ako Slobodný slovenský vysielač) zaznela Proklamácia vojenského revolučného vedenia , ktorú prečítal pplk. Mirko Vesel, a Proklamácia predsedníctva Ústredného národného výboru , ktorú prečítal príslušník občianskeho odboja, bývalý agrárnik Jozef Styk. K povstaleckej výzve sa pridala väčšina posádok na strednom a v menšej miere aj na západnom a východnom Slovensku, ako aj dobrovoľníci z radov civilného obyvateľstva.


Ján Bajus

Context: Životopis Účastník protifašistického hnutia. Po vypuknutí SNP pridelený k Veliteľstvu 1. čs. armády na Slovensku v Turci ako šofér-spojka, neskôr vykonával funkciu strážnej služby. Počas služby v Banskej Bystrici zastrelený fašistami 26. októbra 1944.


Partizánska brigáda Jana Žižku – Pola

Context: Vypuknutie SNP Na základe správ o príchode nemeckých jednotiek na Slovensko vydal Ján Golian 29. augusta 1944 večer, s platnosťou od 20.00 hodiny heslo „Začnite s vysťahovaním!". Podľa neho povstalecká armáda prechádzala do otvoreného boja. Oficiálnu informáciu o obsadzovaní Slovenska podal vtedajší minister obrany Ferdinand Čatloš 29. augusta 1944 po 19.00 hodine v bratislavskom rozhlase. Predniesol prejav v ktorom hanobil partizánov a na záver vyzval, „aby každý statočný vojak a každý statočný Slovák privítal všade nemecké vojsko ako našich spojencov a aby im každý účinne pomáhal". Tento prejav vniesol medzi vojakov veľa neistoty a spôsobil váhanie v posádkach. Na strednom Považí organizovane prešli na stranu povstania len piešťanskí letci a čiastočne posádka v Novom Meste nad Váhom. Z trenčianskej posádky odišli organizovane len niektoré skupiny, napríklad skupina poručíka Alexandra Slováka, ktorá sa stala základom partizánskej jednotky na Zliechove a vo Valaskej Belej. Z posádky v Trenčianskych Tepliciach odišli dve autá s nákladom a vojakmi. Z posádky v Horných Motešiciach na výzvy partizánov sa časť pridala k povstaniu, časť zostala opatrovať kone v žrebčíne. Hneď v prvý deň SNP sa rozutekali židovské pracovné tábory v Dubnici n.V., Ilave a v Novákoch, z ktorých sa mnoho zapojilo do 1. československej armády na Slovensku a partizánskych oddielov. Nemeckí vojaci, ktorí strážili závod v Dubnici n.V. nepustili robotníkov a zamestnancov do práce a zastavila sa výroba na niekoľko dní. Toto obdobie využili hlavne totálne nasadení robotníci z Čiech a Francúzska na odchod k povstalcom. Nemecké jednotky prenikajúce z Rakúska a Moravy obsadili Piešťany, Nové Mesto nad Váhom a Trenčín bez boja 2.septembra 1944. Odzbrojili vojakov, ktorí zostali a obsadili všetky vojenské objekty, sklady, pošty a železničné spoje. Na hornom Ponitrí sa posádky v Topoľčanoch a Zemianskych Kostoľanoch pridali k SNP a stali sa najvýznamnejšou silou obrany povstaleckého územia proti SS skupine Schill, ktorá útočila od Nitry smerom na Prievidzu. Sklady v Zemianskych Kostoľanoch boli zdrojom výzbroje tvoriacich sa partizánskych jednotiek. Prvé boje zviedli povstalecké sily pri Mýtnej Novej Vsi 3.septembra 1944, potom zaujali obranu pred Topoľčanmi. Po jej prerazení zaujali obranu na čiare Skačany- Návojovce –Veľké a Malé Bielice – Brodzany- Malé Uherce, kde prebiehali boje až do 13. septembra 1944, kedy bola obrana prelomená a skupina Schill obsadila Nováky a Prievidzu. Obsadenie Bánoviec nad Bebravou povstalcami Partizánske oddiely zložené z občanov uhrovskej doliny a Miezgoviec obsadili ráno 30. augusta 1944 Uhrovec a po vyzbrojení sa zbraňami zo Zemianskych Kostolian spolu s partizánmi zo Slatinskej doliny, hlavne z Podlužian, popoludní Bánovce nad Bebravou. Veliteľmi boli žandársky dôstojnícky zástupca Mikuláš Aujesky z Miezgoviec a sovietsky dôstojník Ivan Časnyk. Okresný náčelník Minárik skúšal zorganizovať pred blížiacim sa obsadením mesta partizánmi aj asistenčnú jednotku POHG, ale zistil jej nedostatočnú vyzbrojenosť a neochotu bojovať. Partizáni medzitým obsadili mesto. Miezgovčania obsadili z juhovýchodu križovatku ciest na Topoľčany a prešli k nádražiu, proti nim smerom od západu, keď predtým obsadila železničnú zastávku v Ozorovciach, po ceste a trati prišla jednotka z Podlužian. Hlavný prúd smeroval po doline okolo potoka Radiše a po ceste do stredu Bánoviec nad Bebravou, obsadili obecný dom, poštu, okresný úrad, žandársku stanicu, sklady Hlinkovej gardy, odzbrojili gardistov a žandárov. Na dôležitých bodoch postavili povstalci stráže. Držali v rukách železničnú trať Trenčín - Topoľčany, spojovaciu cestu Trenčín - Zvolen a opevnili sa na nich. Ďalšia skupina z Podlužian kontrolovala cestu Bobot - Motešice a odzbrojovala vojakov, ktorí nechceli bojovať. V Bánovciach nad Bebravou sa zastavovali vojaci, ktorí utekali z Piešťan, Nového Mesta nad Váhom a z Trenčína, ale aj chlapci a dievčatá z Moravy a Čiech, totálne nasadení v Dubnici nad Váhom, i tí, ktorí prešli protektorátnu hranicu. Na požiadanie okresného náčelníka poslali z Trenčína vojenskú jednotku na potlačenie partizánov, ale tá sa k nim pridala. V celom okrese Bánovce nad Bebravou bolo vyhlásené obnovenie Československej republiky a moc prevzal Okresný revolučný národný výbor na čele s Jánom Repkom, ktorý vyhlásil mobilizáciu. Partizáni ovládli celé územie okresu. Do Uhrovca prišiel aj minister obrany Ferdinand Čatloš ktorý sa tam vzdal partizánom. Odoslali ho do Banskej Bystrice. Boje proti nemeckým fašistom v okrese Bánovce nad Bebravou sa začali 10.septembra pri Rybanoch. Vzhľadom na nedostatok síl a prostriedkov povstalcov bola hlavná časť miestnych partizánskych oddielov odvelená na pomoc obrane na úseku Skačany-Veľké a Malé Bielice- Brodzany-Malé Uherce, kde bojovali až do 13. septembra 1944, kedy bola táto obrana prelomená. Časť partizánov sa vrátila do uhrovskej doliny, ostatní zostali bojovať v 1. čs. armáde na Slovensku. Bánovce nad Bebravou boli niekoľkokrát obsadené nemeckými vojskami a od 13.septembra prišla ako posádka nemecká letecká škola z Malaciek. Mesto bolo obsadené nemeckým vojskom a okolité obce ovládali partizáni, ktorých hlavný štáb bol v uhrovskej doline.


Emil Perko

Context: Životopis Narodil sa v Prešove vo vojenskej rodine. Po dosiahnutí stredoškolského vzdelania nastúpil v roku 1923 na vojenskú službu a neskôr v tom istom roku začal študovať na dôstojníckej škole v Hraniciach na Morave. Po skončení štúdia slúžil na viacerých postoch ako dôstojník delostrelectva. V lete 1937 dosiahol hodnosť štábny kapitán, pôsobil aj ako poradca veliteľstva Hlinkovej gardy v Kežmarku. Ako veliteľ delostreleckého pluku 1 sa zapojil do ťaženia proti Poľsku. Ako veliteľ tejto jednotky sa v roku 1941 zúčastnil i bojov v ZSSR. Podieľal sa na založení štátnej vojenskej reálky v Banskej Bystrici (1942-1943), neskôr presťahovanej do Martina. V septembri 1943 bol znovu prevelený na východný front, vo funkcii veliteľa delostreleckého pluku 11. V období zdravotnej dovolenky veliteľa krátko viedol i 1. pešiu (bývalú rýchlu) divíziu. Veliteľ vojenskej posádky v Martine. Pod jeho velením sa vojenské jednotky v meste zapojili do protifašistického odboja. Golianom bol krátko pred začatím povstania poverený obranou Turca. Nadviazal spojenie so skupinou P.A. Velička. Po vypuknutí SNP bol 9. septembra 1944 vymenovaný za veliteľa 5. taktickej skupiny „Ďumbier“ 1. čs. armády na Slovensku. Zúčastnil sa ťažkých bojov pri Strečne. Viedol obranné boje o vstup do Turčianskej kotliny pri Vrútkach, Priekope, Sučanoch, Martine a Dolnom Záturčí. Jeho jednotky boli z Turca nútené ustúpiť v noci z 21. na 22. septembra. Neskôr po porážke povstania ustupoval s časťou svojho štábu k Ľubietovej, neskôr sa ukrýval do marca 1945 vo Zvolene, po oslobodení mesta bol presunutý do Košíc. Po vojne velil krátko 10. divízii, neskôr sa zúčastnil bojov proti Banderovcom na východnom Slovensku. V roku 1946 bol povýšený do hodnosti brigádneho generála. Na konci roku 1950 velil 1. delostreleckému zboru v Banskej Bystrici. V máji 1951 prepustený z armády a politicky prenasledovaný. Neskôr pôsobil ako robotník a hospodársky pracovník v roku 1965 odišiel na dôchodok. Pracoval v Múzeu SNP v Banskej Bystrici (1970-1977). Zomrel 27. augusta 1984 v Banskej Bystrici. V roku 1991 bol posmrtne rehabilitovaný a bola mu navrátená pôvodná hodnosť. Nositeľ viacerých vyznamenaní.


Východoslovenská armáda

Context: Záverečné zhrnutie K oficiálnemu zániku Východoslovenskej armády došlo 31. agusta 1944. Z 35 000 vojakov a dôstojníkob sa v nemeckom zajatí ocitlo odhadom 18 000. Väčšina z nich sa stala lacnou pracovnou silou v internačných a pracovných táboroch v Nemecku a Rakúsku. Na základe intervencií prezidenta Jozefa Tisa, a slovenskej vlády bolo v decembri 1944 na Slovensko vrátených asi 7 000 - 8 000 z nich. Boli zaradení ako technické vojsko do Domobrany, kde rozšírili rady nespoľahlivých vojakov. Nemci sa zmocnili tankov 3.tankovej roty, tankov prvých dvoch čiat 1.tankovej roty, časti tankov 2. tankovej rory, 14 stíhačov tankov Marder III, veľkej časti protitankových kanónov a takmer všetkých poľných diel.. Z pôvodnej štruktúry a počtu jednotiek poľnej armády sa približne 4 000 vojakov zapojilo do Slovenského národného povstania. Šlo o tri prápory pechoty od 2.PD (velitelia stot. pech. Jobák, stot. pech. Vitalay, stot. pech Oškvarek) a 13 tankov 2. tankovej roty (npor.útv. Achimský), ktoré boli z východného Slovenska odvelené na konci augusta a ďalších približne 2000 vojakov, ktorí sa na povstalecké územie presunuli po 31.auguste.. Ďalší vojaci, ktorí neboli zajatí, ktorí nepadli, alebo neprešli na územie Stredného Slovenska sa rozišli domov alebo sa pridali k partizánom. Na počiatku septembra 1944 bolo výrazné zastúpenie vojakov slovenskej poľnej armády v partizánskych zväzkoch Šukájeva, zväzok Čapajev, čiastočne oddiel Alexander Nevskij, partizánska jednotka Kvitinského, oddiel Kovalenka-Belova a ďalšie.


Context: Zánik armády Dňa 18. septembra 1944 spustilo velenie nemeckých okupačných síl tzv. Generálnu ofenzív u voči povstaniu. Na druhý deň zaútočili Nemci z východu v smere Hranovica- Vernár proti skupine Staněk V ten istý deň zaútočili aj zo smerov Jelšava - Veľká Revúca a Rimavská Sobota - Rimavská Baňa. Veliteľ 1. česko-slovenskej armády na Slovensku div, gen. Rudolf Viest po zvážení situácie prijal riešenie o záchrane armády. Jednotky sa mali postupne stiahnuť na horské obranné postavenia vo Veľkej Fatre a Nízkych Tatrách a uvoľniť tak údolie rieky Hron a priestor Banskej Bystrice a s menšími silami vytvoriť partizánsku oblasť na Poľane. Svoj návrh predniesol Predsedníctvu Slovenskej národnej rady, ktoré s ním súhalsilo. Za nové sídlo veliteľa armády a sídlo predsedníctva SNR boli navrhnuté Donovaly. Vo večerných hodinách 22. septembra 1944 zvolal gen. Viest poradu veliteľov taktických skupín a 2. česko-slovenskej paradesantnej brigády, na ktorej konkretizoval a vymedzi tri oblasti, do ktorých sa mali stiahnuť jednotky armády. 1. oblasť mala byť pod priamym velením veliteľstva 1. ČSAS, 2. oblasti mal veliť plk. Michal Šírica a 3. oblasť mala byť pod velením plk. Mikuláša Markusa. V nasledujúci deň museli byť v dôsledku s vývoja situácie II. Taktickej skupine pozmenené inštrukcie. Ako prvá sa 24. októbra 1944 do Španiej doliny stiahla pracovná V. taktická skupina a následne začala na južných svahoch Nízkych Tatier severne od Banskej Bystrice pripravovať obranné postavenia. Šlo o úsek od Laskomera až po Hiadeľský potok.Mali byť pre IV. taktickú skupinu. III: taktická skupina bola pred ústupom prinútená sa preskupiť a súčasne došlo k veliteľskej rošáde medzi III: TS a IV. TS. Velenie III: taktickej skupiny prevzal plk. pech. Markus. Preskupenie komplikovala situácia na fronte spočívajúca v križovaní sa ústupových trás jednotiek a nasadenie 2. ČSSPB v priestore Siroň - Ježová proti SS divízii Horst Wessel. Dňa 24, októbra obdržal veliteľ ČSSLP František Fajtl rozkaz preletieť so svojimi zostávajúcimi lietadlami do Sovietskeho zväzu. Pozemný personál mal prejsť na partizánsky spôsob boja. V kritickej situácii bola II. taktická skupina. V dňoch 25. a 26. októbra mala ustúpiť údolím Hrona k Banskej Bystrici a v noci na 27.októbra mala zaujať obranné postavenia v Nízkych Tatrách. Jej veliteľstvo ustúpilo do Brusna a ďalej cez hrebene Nízkych Tatier na Magurku. Dňa 25. októbra začala z Kremnických vrchov ustupovať aj IV. taktická skupina. Jej nové obranné postavenia mali viesť severne od Banskej Bystrice. V ten istý deň vyslalo na Donovaly svoj ubytovací sled aj veliteľstvo armády. Obrana Banskej Bystrice bola po presune veliteľstva I. taktickej skupiny do Harmanca odovzdaná posádkovému veliteľstvu Banská Bystrica. V noci na 26. októbra prichádzali od všetkých taktických skupín správy o zlom stave jednotiek a únave vojakov. Tú istú noc prijalo velenie armády rozkaz o okamžitom stiahnutí všetkých jednotiek, ktoré sa nachádzali južne od Banskej Bystrice na sever. Ústup týchto jednotiek mala kryť paradesantná brigáda na čiare Badín - Vlkanová. Dňa 26. októbra popoludní ukončilo veliteľstvo 1. ČSAS presun na Donovaly. Posledný orgán operačného oddelenia opustil budovu veliteľstva v podvečerných hodinách. V tom čase už nefungovalo spojenie velenia a jednotlivých taktických skupín. Ústup povstaleckých jednotiek Starohorskou dolinou bol sprevádzaný chaosom a panikou. S povstaleckými jednotkami do hôr odchádzali aj civilisti. Situáciu komplikovani nálety nemeckých strmhlavých bombardérov. Pred svitaním 27. oktobra opustili Banskú Bystricu aj jednotky 2. ČSSPB. Medzi 6. a 7. hodinou 27. októbra vstúpili do Banskej Bystrice prvé nemecké okupačné jednotky. Ráno toho istého dňa obdržalo velenie VI. taktickej skupiny rozkaz o ústupe k Liptovskej Osade. Týmto manévrom sa malo vyhnúť obkľúčeniu. V dopoludňajších hodinách prišiel na Donovaly veliteľ II. taktickej skupiny plk. Šírica a ohlásil, že obranu južných svahov Nízkych Tatier nemôže zabezpečiť nakoľko nemá k dispozícii dostatok jednotiek. Obsadenie Banskej Bystrice okupantami skomplikovalo ústup jednotiek IV. taktickej skupiny a do pripravených obranných pozícií sa dostali len jednotlivci. V priebehu 27. októbra sa situácia zhoršovala. Veliteľ armády gen Viest a jeho štáb kvôli neexistujúcemu spojeniu nemali možnosť zastaviť jej postupný rozklad, lebo veľa jednotiek už svojvoľne prešlo na partizánsky spôsob boja. Viest odmietal vydať rozkaz na prechod na partizánsky spôsob boja napriek tomu, že armáda s vynimkou II., III. a VI. taktickej skupiny už ani neexistovala. Až po návrate z predsedníctva Slovenskej národnej rady tesne pred polnocou, vydal Viest rozkaz o prechode na partizánsky spôsob boja s účinnosťou od 29. augusta 1944, ktorý už mali Nosko, Golian a Ferjenčík skoncipovaný, Rozkaz vymedzoval oblasti, v ktorých mali jednotlivé taktické skupiny a 2. ČSSPB pôsobiť. Jednotlivé partizánske skupiny mali byť tvorené po 100 -120 zväčša dobovoľníkoch a ľudí, ktorí sú ochotní pre vlasť prinášť najväčšie obete. V priebehu 28. augusta mali byť zo skladov vydané všetky potraviny a munícia. Rozkaz obsahoval inštrukcie, kde malo byť odobrané čerstvé mäso, munícia, ovos pre kone a chlieb. Stravu a fajčivo mali vojaci dostať na tri dni. Generál Viest odmietol návrh, aby sa o jeho ochranu mala starať časť 2. ČSSPB s odôvodnením, že nebude oslabovať bojové jednotky. Celá 2. ČSSPB bola napokon premenovaná na 2. partizánsku brigádu a vzala pod svoju ochranu Hlavný štáb partizánskych oddielov . O ochrana veliteľstva armády sa tak starala jazdecká čata veliteľstva armády, štábna rota a vysokoškolský strážny oddiel, čo v žiadnom prípade neboli skúsené bojové jednotky. V tom čase teda 27. októbra sa veliteľ armády Viest a jeho zástupca brig. gen. Golian nachádzali na Donovaloch v hotely Šport. V tom čase sa na Donovaloch zhromaždilo mnoho ľudí, ustupujúcich vojakov, partizánov a civilistov, ktorí nechceli padnúť do nemeckých rúk. Veľké zástupy ľudí smerom Donovaly sa tiahli aj vedľajšími cestami. Odchod z Donovál bol naplánovaný na raňajšiu 6. hodinu, no napokon sa oneskoril. O 6. hodine z Donovál vyrazila len štábna rota a jazdecká čata. Velitelia armády tak zostali pod ochranou len neskúseného vysokoškolského strážneho oddielu. Skupina vyrazila na cestu približne o 8. hodine. Presúvala sa cez Polianku smerom na Kečku. Na Polianke vydal Viest posledný rozkaz, ktorý bol odvysielaný v Slobodnom slovenskom vysielači, a v ktorom Viest oznámil, že boj za slobodu pokračuje až do víťazného konca. Zajatie povstaleckých generálov Veliteľ armády Viest hodlal cez Poľaňu prejsť k III. taktickej skupine, no tento záper sa však nepodarilo zrealizovať. Cestou došlo k stretnutiu s veliteľom paradesantnej brigády Přikrylom a veliteľom VI. taktickej skupiny Černekom a ich vzájomnej porade. Skupina s oboma hlavnými veliteľmi armády, v ktorej boli aj náčelník štábu Július Nosko a pplk. Mikuláš Ferjenčík chránená vysokoškolským oddielom zostala uväznená na hrebeňoch Nízkych Tatier. Dňa 2. novembra sa Viest rozhodol prečkať deň na západnom svahu proti spádovej kope asi 1 km západne od dedinky Pohronský Bukovec.Práve na tomto mieste došlo k prepadu, ktorý rozbil skupinu na menšie časti. Jeden z vysokoškolákov mal strýka menom Babjak, ktorý bol v Pohronskom Bukovci horárom. Krátko po prepade sa chlapec ponúkol, že pôjde do dediny po proviant. Pri návrate však našiel len veliteľskú skupinu s oboma generálmi. Viest ho mal požiadať, aby zašiel za strýkom ešte raz, aby ho požiadal, či by nemohli prenocovať. V noci z 2. na 3. novembra prenocovali u Babjaka a 4. novembra hodlali pokračovať v presune na východ. Medzitým sa Nemci pravdepodobne od zajatých vojakov dozvedeli, že v oblasti sa nachádza aj štáb veliteľa armády, Dňa 3. novembra od skorých ranných hodín venovali Bukovcu zvýšenú pozornosť. O 5. hodine sa odohrala prvá povrchná prehliadka, zameraná na horáreń a blízke domy. O 9. hodine sa konala druhá prehliadka, počas ktorej legitimovali všetkých obyvateľov obce. Ani pri nej nič nezistili, novyšetrovanie a pátranie pokračovalo ďalej, takže popoludní o 15.hodine už išli naisto. Zastrašovaním o vypálení celej dediny, v prípade, že sa generáli neobjavia a lsťou, dosiahli upresnenie, v ktorom dome sa generáli nachádzajú. Ako prvý vyšiel z úkytu Rudolf Viest. Po zistení jeho totožnosti vyzvali aj Goliana, aby sa vzdal. Výzva však bola neúčinná. Nemci preto pohrozili vypálením celého gazdovstva, ak sa Golian nevzdá. Viest zavolal na Goliana. "Kamarát, poď dolu, nemá to zmysel, lebo by tým chudákom zapálili stavanie.". Dňa 3. novembra 1944 približne o 15.45 hod, padli obidvaja povstaleckí generáli a hlavní velitelia 1. Česko-slovenskej armády na Slovensku do nemeckého zajatia.


Operácia Kartoffelernte

Context: Prípravy Príprava nacistov na odzbrojenie slovenských jendotiek na východnom Slovensku sa začala už 24. augusta 1944. Podľa niektorých predpokladov boli pripravené preventívne plány, po nemeckých skúsenostiach s prechodom Rumunska na sovietsku stranu. Plány na odzbrojenie boli schválené v štábe Skupiny armád Severná Ukrajina 27. augusta. Podľa prvej verzie plánu ( - zber zemiakov bez prémie) sa mala slovenská armáda odzbrojiť bez internovania. Druhá verzia ( - zber zemiakov s prémiou) rátal s odzbrojením aj internovaním príslušníkov slovenskej armády. Hlavným dôvodom neúspechu slovenských jednotiek na východnom Slovensku bolo neukončená príprava na začatie povstania. Viliam Talský, Golianom priamo poverený vedením najdôležitejšej časti povstania, nestihol do 29. augusta ukončiť prípravy a mobilizáciu jednotiek na očakávané bojové operácie. Generál Augustín Malár, veliteľ oboch východoslovenských divízií, sa napriek tomu, že s ním Golianove velenie počítalo, k povstaniu nepriklonil. Možným problémom bol fakt, že nikdy o príprave povstania osobne s Golianom nerokoval. Malár, uznávaný aj viacerými odbojovými dôstojníkmi vrátane Goliana, navrhoval vyčkať pre vhodnejšiu príležitosť zasiahnuť do bojov. Letel dokonca do Bratislavy a v rozhlasovom prejave upokojoval situáciu a žiadal vojakov na strednom Slovensku, nech zložia zbrane. Podotýkal pritom, že „ ešte neprišiel vhodný čas na začiatok povstania “. Malára však na ceste naspäť Nemci zatkli. Na východnom Slovensku Talský neviedol prakticky žiadnu činnosť ani dva dni po začatí povstania. V noci z 30. na 31. augusta, po konzultácii so slovenskými letcami, ktorí sa chystali odletieť na sovietske územie, sa rozhodol odletieť a prerokovať tam so sovietskou stranou ďalší postup a koordináciu. Talský nevydal obom divíziám žiadne rozkazy na pohotovosť ani k tomu aby sa v žiadnom prípade nenechali odzbrojiť. Dve slovenské divízie tak zostali v pasivite bez velenia.


Ján Cyril Čobrda

Context: Životopis Od roku 1920 dôstojník čs. četníctva, 1939 žandárstva Slovenského štátu, po roku 1945 na dôchodku plk. ZNB. Po vypuknutí SNP zastával v Banskej Bystrici rozličné funkcie, od 12. októbra 1944 veliteľ poľného žandárstva 1. čs. armády na Slovensku Po ústupe SNP do hôr partizán.