The 7th Song

Context: Skladby  „For the Love of God“ – 6:09 „Touching Tongues“ – 5:32 „Windows to the Soul“ – 6:25 „Burnin Down the Mountain“ – 4:19 „Tender Surrender“ – 5:10 „Hand on Heart“ – 5:26 „Melissa s Garden“ – 7:54 „Call it Sleep“ – 5:04 „Christmas Time is Here“ (Vince Guaraldi, Lee Mendelson) – 4:13 „The Wall of Light“ – 2:38 „Boston Rain Melody“ – 8:53


Unia

Context: Zoznam piesní  „In Black and White“ − 5:03 „Paid in Full“ − 4:24 „For the Sake of Revenge“ − 3:23 „It Won t Fade“ − 5:58 „Under Your Tree“ − 5:14 „Caleb“ − 6:16 „The Vice“ − 4:08 „My Dream s but a Drop of Fuel for a Nightmare“ − 6:13 „The Harvest“ − 4:18 „To Create a Warlike Feelv − 5:03 „The Worlds Forgotten, the Words Forbidden“ − 2:57 „Fly with the Black Swan“ − 5:08 „Good Enough Is Good Enough“ − 5:32 „They Follow“ − 4:50 „Out in the Fields“ (Gary Moore cover) − 4:06 „My Dream s but a Drop of Fuel for a Nightmare“ instrumental − 7:11 Pieseň 10 je bonus na limitovanej európskej, fínskej edícii. Pieseň 15 je bonus na japonskej, severoamerickej edícii. Piesne 14 a 16 sú exkluzívne japonské bonusy.


Silence Followed by a Deafening Roar

Context: Skladby  „Silence Followed by a Deafening Roar“ – 3:48 „Overture“ – 4:35 „The Rhino“ – 2:46 „Norwegian Cowbell“ – 4:06 „I Cannot Tell a Lie“ – 3:50 „Bronx 1971“ – 4:04 „Suite Modale“ – 2:38 „The Gargoyle“ – 4:35 „I Still Have That Other Girl“ – 2:52 „Bultaco Saturno“ – 4:13 „Paul Vs. Godzilla“ – 4:52


Peaches (pieseň Justina Biebera)

Context: Kompozícia „Peaches“ je pieseň zo žánru pop a R&B. Hudobne je pieseň zasadená do tóniny C dur a má tempo 90 úderov za minútu. Vokály sú v rozmedzí od C4 do G5.


Far Far Away

Context: Formáty ;7" Singel „Far Far Away“ - 3:33 „O.K. Yesterday Was Yesterday“ - 3:51 ;7" Singel (Nemecké 1993 vydanie) „Far Far Away“ - 3:33 „Skweeze Me Pleeze Me“ - 4:26 ;CD Singel (Nemecké 1993 vydanie) „Far Far Away“ - 3:34 „Mama Weer All Crazee Now“ - 3:41 „Skweeze Me Pleeze Me“ - 4:26 ;CD Singel (Nemecké 1993 vydanie, cardboard verzia) „Far Far Away“ - 3:34 „Skweeze Me Pleeze Me“ - 4:26


Symphony of Destruction

Context: Zoznam skladieb  Symphony of Destruction – 4:45 Peace Sells – 4:02


Faith (album The Cure)

Context: Piesne  „The Holy Hour“ – 4:25 „Primary“ – 3:35 „Other Voices“ – 4:28 „All Cats Are Grey“ – 5:28 „The Funeral Party“ – 4:14 „Doubt“ – 3:11 „The Drowning Man“ – 4:50 „Faith“ – 6:43 Bonus na kazete „Carnage Visors“ - 27:51


Gloria Gaynor

Context: Skladby  „Never Can Say Goodbye“ „Honey Bee“ „Reach Out, I ll Be There“ „Casanova Brown“ „(If You Want It) Do It Yourself“ „How High The Moon“ „Let s Make A Deal“ „I ve Got You Under My Skin“ „Be Mine“ „We Can Start All Over Again“ „Life Ain t Worth Livin “ „Why Should I Pay“ „You re All I Need To Get By“ „Kidnapped“ „Substitute“ „I Will Survive“ „Anybody Wanna Party“ „I Said Yes“ „Love Is Just A Heartbeat Away“ - (z filmu Nocturna ) „Let Me Know (I Have A Right)“ „Let s Mend What s Been Broken“ „I Am What I Am“ „Mighty High“ - (featuring The Trammps) „Just Keep Thinking About You“ „I Never Knew“ Kategória:R&B speváčky USA Kategória:Speváčky elektronickej hudby USA Kategória:Speváčky afroamerického pôvodu Kategória:Osobnosti USA afroamerického pôvodu Kategória:Osobnosti z New Jersey


Protesty po smrti Georga Floyda

Context: Protesty v USA Štáty, ktoré povolali národnú gardu v reakcii na protesty Protesty sa rozšírili do viac ako 400 miest vo všetkých päťdesiatich štátoch, ale aj do iných krajinách. Demonštranti protestujú za spravodlivosť pre Georga Floyda, hnutie Black Lives Matter a proti policajnej brutalite. Väčšina demonštrácií je pokojná, ale niektoré mestá zažili nepokoje a výtržnosti. Mestá, v ktorých sa konali veľké protesty sú Atlanta, Austin, Boston, Charlotte, Columbus, Denver, Detroit, Dallas Denver, Detroit, Dallas, Fort Lauderdale, Grand Rapids, Houston, Los Angeles, Miami, New York City, Oakland, Phoenix, Portland, Oregon, Richmond, San Antonio, Salt Lake City, San Francisco, San Jose, Seattle, St. Louis a Washington, D.C.. Vlna protestov bola prirovnaná k dlhému, horúcim letu 1967, obdobiu so 159 rasovými nepokojmi v Spojených štátoch v roku 1967 a nepokojom po vražde Martina Luthera Kinga, z ktorých obe videli k nepokojom vo viac ako sto mestách po celých Spojených štátoch. Guvernéri v najmenej 28 štátoch a Washingtone, D.C., požiadali národnú gardu, aby im pomohla s protestami. Bolo povolaných viac ako 20 000 vojakov. Počas prejavu v pondelok 1. júna prezident Trump hrozil nasadením americkej armády v reakcii na nepokoje: „Ak mesto alebo štát odmietne podniknúť kroky potrebné na ochranu života a majetku svojich obyvateľov, nasadím Americkú armádu a rýchlo vyriešim problém za nich. “ Tiež 1. júna senátor Arkansasu Tom Cotton presadzoval nasadenie 101. výsadkovej divízie americkej armády na potlačenie nepokojov a demonštrantov nazval „teroristi Antify“. Úmrtia K 2. júnu 2020 zomrelo počas protestov najmenej šestnásť ľudí. Z toho dvanásť bolo obeťami nepokojov, traja boli ozbrojení lupiči a ďalší bol podozrivý lupič zabitý políciou. Z obetí boli tri zabité ozbrojenými civilistami, traja políciou, jeden reabujúcim, jeden zomrel pri nehode, zatiaľ čo osem ďalších bolo zabitých neznámymi strelcami: 27. mája v Minneapolise zomrel Calvin Horton Jr., ktorý bol počas protestu smrteľne zastrelený. Miestneho obchodníka zatkli a policajné zdroje tvrdila, že Horton bol zapojený do rabovania jeho obchodu. 30. mája v Oaklande uprostred nepokojov bol strážnik Federálneho ochranného úradu, David Patrick Underwood, zastrelený pri federálnom súdnom dvore. Útočníci prešli autom okolo a strielali na strážnikov. Pri útoku bol zranený ešte jeden strážca. V čase streľby Underwood zabezpečoval bezpečnosť na súde počas protestu. Ministerstvo vnútornej bezpečnosti označilo streľbu za akt domáceho terorizmu. FBI prípad vyšetruje, ale do 31. mája zatiaľ nezistil motív ani podozrivého. Hoci polícia spočiatku spochybňovala, či je streľba spojená s protestami, vyšetrovatelia 2. júna uviedli, že teraz veria, že sa útočníci zameriavajú na uniformovaných dôstojníkov, ale zatiaľ nie je jasné, kto útok vykoval. 30. mája v St. Louis zomrel muž po tom, čo ho prešiel kamión spoločnosti FedEx, ktorý utekal pred protestujúcimi. 30. mája bol v Omahe smrteľne zastrelený 22-ročný demonštrant, James Scurlock. Scurlock bol zastrelený po tom čo, majiteľ baru mal potýčku so skupinou protestújucich, na ktorú niekoľkokrát vystrelil. Jedna strela zasiahla Scurlocka do kľúčnej kosti a zabila ho. 31. mája v Indianapolise boli smrteľne zastrelení dvaja ľudia v blízkosti nepokojov v centre mesta. 1. júna v Louisville bol zabitý miestny reštauratér, David McAtee, keď metropolitná polícia v Louisville a Národná garda Kentucky zahájili paľbu do davu demonštrantov. Tieto orgány tvrdili, že paľbu zahájili potom, čo na nich začali strieľať z davu demonštrantov. Podľa sestry obete nešlo o protest, ale o pravidelne organizované spoločenské stretnutie, na ktorom McAtee podával jedlo zo svojej reštaurácie. Prebieha vyšetrovanie zabíjania. Náčelník Steve Conrad bol neskôr v ten deň prepustený, keď dôstojníci a jednotky zapojené do streľby nemali na sebe alebo nedokázali aktivovať telové kamery. 1. júna v Davenporte v Iowe boli dvaja ľudia v noci s výrazným nepokojmi zastrelení. Jednou z obetí bola 22-ročná Italia Marie Kelly,. Stala sa obeťou náhodnej streľby, keď opúšťala demonštráciu. Jeden policajný dôstojník bol počas streľby do policajného auta zranený. Počas policajného prenasledovania havarovalo prenasledované vozidlo a niekoľko ľudí bolo zatknutých. 1. júna v Cicere v Illinois boli zastrelení dvaja ľudia v popoludňajších nepokojoch, potvrdila to polícia Cicera. 1. júna v Las Vegas polícia zastrelila Jorgea Gomeza. Gomez kráčal medzi demonštrantmi, keď sa demonštrácia končila a údajne siahol po strelnej zbrani. 2. júna vo Philadelphii majiteľ obchodu so zbraňami zastrelil osobu, ktorá sa pokúsila preniknúť do jeho obchodu v južnej časti mesta. 2. júna vo Philadelphii, počas štvrtého dňa rabovania, bol zabitý 24-ročný lupič. Príčina smrti nie je jasná, ale buď zomrel, pri výbuchu bankomatu, ktorý sám vyhodil do povetria alebo po streľbe polície, keď sa pokúsil utiecť s peniazmi z bankomatu. 2. júna v St. Louis bol lupičmi záložne zastrelený 77-ročný policajný kapitán David Dorn. 2. júna vo Vallejo v Kalifornii bol Sean Monterrosa, 22-ročný muž, zastrelený políciou, keď bol na kolenách a s rukami nad hlavou. Keď Moterrosa zdvihol ruky, odhalilo sa kladivo, ktoré mal vo vrecku, čo si policajt pomýlil s pištoľou. Jeden policajt 5-krát na Monterrosa vystrelil. Meno policajta, ktorý strieľal ešte nebolo zverejnené. Monterrosa bol podozrivý z vykradnutia lekárne.


Nočná hliadka (Martin)

Context: Zdroje  Kategória:Pieseň ľadu a ohňa Kategória:Fiktívne organizácie


A Saucerful of Secrets

Context: Single  „Remember a Day“/„Let There Be More Light“ (r. 1968, iba pre USA)


Zoznam hymien členských štátov Spojených štátov

Context: {{Minivlajka|Louisiana}}Louisiana  Prvá štátna pieseň Názov piesne: You are My Sunshine Rok prijatia: 1977 Tvorcovia: Jimmie H. Davis, Charles Mitchell Druhá štátna pieseň Názov piesne: Give Me Louisiana Rok prijatia: 1970 Tvorcovia: Doralice Fontane, Dr. John Croom Sprievodná štátna pieseň Názov piesne: Louisiana My Home Sweet Home Rok prijatia: 1952 Tvorcovia: Sammie McKenzie, Lou Lavoy, Castro Carazo Štátna pieseň o životnom prostredí Názov piesne: The Gifts of Earth Rok prijatia: 1990 Autor piesne: Frances LeBeau Kennedy Naspievané na melódiu piesne America the Beautiful


Sex and Religion

Context: Skladby  „An Earth Dweller s Return“ „Here and Now“ „In My Dreams With You“ „Still My Bleeding Heart“ „Sex & Religion“ „Dirty Black Hole“ „Touching Tongues“ „State of Grace“ „Survive“ „Pig“ „The Road to Mt. Calvary“ „Down Deep into the Pain“ „Rescue Me or Bury Me“


Monty Python

Context: Živé vystúpenia  The Secret Policeman s Balls (Benefícia pre Amnesty International)


The Smiths

Context: Piesne  "Hand in Glove" (1983 UK 124) "This Charming Man" (1983 UK 25) "What Difference Does It Make?" (1983 UK 12) "Heaven Knows I m Miserable Now" (1984 UK 10) "William, It Was Really Nothing" (1984 UK 17) "How Soon Is Now?" (1985 UK 24) "Shakespeare s Sister" (1985 UK 26) "That Joke Isn t Funny Anymore" (1985 UK 49) "The Boy with the Thorn in His Side" (1985 UK 23) "Bigmouth Strikes Again" (1986 UK 26) "Panic" (1986 UK 11) "Ask" (1986 UK 14) "Shoplifters of the World Unite" (1987 UK 12) "Sheila Take a Bow" (1987 UK 10) "Girlfriend in a Coma" (1987 UK 13) "I Started Something I Couldn t Finish" (1987 UK 23) "Last Night I Dreamt Somebody Loved Me" (1987 UK 30) "There Is a Light That Never Goes Out" (1992 UK 25)


Revolutions per Minute

Context: Single  „Heaven Knows“ „Like the Angel“ „Black Masks and Gasoline“


We Are the World

Context: Posolstvo Pieseň „We Are the World“ je uznávaná ako politicky dôležitá skladba, ktorá zamerala pozornosť verejnosti na Afriku, krajinu v bezprecedentnom stave. Je považovaná za príklad toho, ako s pomocou hudobníkov celého sveta vytvoriť atmosféru spolupatričnosti. Podľa novinára The New York Times , Stephena Holdena, vydanie „We Are the World“ sa stalo významným v populárnej hudbe, lebo dokázalo produkciou pesničky účinne upozorniť na potrebu humanitárnej pomoci. Projekt „We Are the World“ ovplyvnil aj spôsob ako sa dá dokázať, aby umelecky, či rasovo odlišní umelci produktívne a kreatívne spolupracovali na dobrej veci. Časopis Ebony označuje deň 28. január ako nahrávanie počas ktorého Quincy Jones doviedol skupinu odlišných umelcov a dokázal vytvoriť moment v svetovej hudbe, ktorý ukázal že spoločne dokážeme meniť svet. „We Are the World“ spolu s Live Aid a Farm Aid demonštrovali, že rocková hudba sa stáva viacej ako iba obyčajnou formou zábavy. Je aj politickým a sociálnym hnutím.


Heaven

Context: Prijatie V roku 1984 skladba „Heaven“ vyhrala cenu Procan Award pre airplay kanadského rádia, v roku 1985 získala cenu BMI pre airplay rádia USA a o desať rokov neskôr získala Socan Classics Award za viac ako 100 000 rozhlasových vystúpení.


That Was Then, This Is Now

Context: Skladby  „Super 70 s“ - 04:21 (nová) „Pink Champagne Sparkle“ - 03:42 (nová) „Falling Down“ - 04:22 (nová) „Beautiful Strange“ - 03:52 (nová) „Turn Away“ - 04:14 „I Remember Stevie“ - 05:19 „Cry For You“ - 06:56 „Farmer Sez“ - 01:47 „Electric Gypsy“ - 04:34 „It s Getting Better“ - 04:44 „That Was Then, This Is Now“ - 03:43 „Groove Or Die“ - 02:26 „A Night To Remember“ - 05:32 „Carpe Diem“ - 04:00 „Donna Lee (twist - live)“ - 03:05 (nová) „Slips Away“ - 04:48 (bonusová skladba venovaná George Harrisonovi)


Angel of the Morning

Context: Originál a umiestnenia v rebríčkoch Hudbu a text zložil newyorský hudobník slovensko-nemeckého pôvodu Chip Taylor. Verzia od Merilee Rush sa stala veľkým hitom na jar a na jeseň roku 1968. V rebríčku Billboard Hot 100 sa umiestnila na siedmom mieste. Pieseň dosiahla vrcholy hitparád v Kanade, Austrálii a na Novom Zélande, v Holandsku dosiahla štvrté miesto. Verzia od Juicy Newton bola v roku 1981 na štvrtom mieste Billboard Hot 100. V roku 2001 spevák Shaggy v refréne skladby "Angel" použil melódiu, ale s iným textom. Pieseň dosiahla prvé miesto rebríčka v USA. Švédska speváčka Jill Johnson naspievala „Angel of the Morning“ v angličtine v roku 2007; táto verzia sa dostala vo švédskej hitparáde na 30. miesto. V češtine ju naspievala Věra Martinová v roku 1989 s názvom „Dál jen vejdi“. Neskôr ju naspievala tiež Hana Horecká a kapela Fešáci, s novým textom Michaela Žantovského a názvom „Anděl tvého rána“.


Live at Montreux 2004 (2008)

Context: Zoznam skladieb  „Right Now“ „Break Some Off“ „Got The Life“ „Here To Stay“ „Falling Away From Me“ „Blind“ „Shoots And Ladders“ „One (Metallica cover)“ „Freak On A Leash“ „A.D.I.D.A.S.“ „Dead Bodies Everywhere“ „Did My Time“ „Another Brick In The Wall“ „Faget“ „Somebody Someone“ „Y All Want A Single“


Everwood

Context: Soundtrack  "Lonely People" – Jars of Clay "Trouble" – Kristin Hersh "These Days (Jackson Browne song)" – Griffin House "Only Living Boy in New York" – David Mead "Summer Breeze" – Jason Mraz "Father and Son" – Leigh Nash "The Harder They Come" – Guster "Don t Be Shy" – Travis "Operator (That s Not The Way It Feels)" – Toby Lightman "The First Time Ever I Saw Your Face" – Stereophonics "Cathedrals" – Jump Little Children "Main Title Theme for Everwood" – Blake Neely "A Love Song" – Treat Williams (Bonusová pesnička)


Alcatrazz – Disturbing the Peace (Re-Mastered)

Context: Skladby  „God Blessed Video“ „Mercy“ „Will You Be Home Tonight“ „Wire And Wood“ „Desert Diamond“ „Stripper“ „Painted Lover“ „Lighter Shade Of Green“ „Sons And Lovers“ „Skyfire“ „Breaking The Heart Of The City“


We Will Rock You

Context: Použitie skladby „We Will Rock You“ môžeme počuť pri zápasoch hlavne kolektívnych športov, či súpereniach v rôznych show, v reklamných spotoch (v spote pre firmu Pepsi Cola skladbu nahrali Britney Spears, Pink a Beyoncé Knowles, účinkoval v ňom aj Enrique Iglesias). Skladba naznačuje mobilizujúcu atmosféru vo viacerých filmoch. Motívy piesne môžeme nájsť v skladbe „Good Boys“ od skupiny Blondie, sample z nej použil dvakrát aj rapper Eminem v skladbách „Till I Collapse“ a „Puke“ (album Encore).


A Whiter Shade of Pale

Context: Odozva Singel „A Whiter Shade of Pale“ vyšiel 12. mája 1967. Vydalo ho hudobné vydavateľstvo Deram Records a do hudobných rebríčkov Spojeného kráľovstva sa dostal 25. mája. Po dvoch týždňoch bol na vrchole, kde sa udržal počas šiestich týždňov. Celkovo bol v rebríčku 15 týždňov. V Spojených štátoch sa singel v roku 1967 dostal na piate miesto a predalo sa z neho viac ako jeden milión nosičov. Reedícia singla v máji 1972 publikovaná vydavateľom Fly Records sa držala v rebríčkoch Spojeného kráľovstva 12 týždňov. Najvyššie sa v tomto roku dostala na trináste miesto. V Holandsku sa tento singel hneď po vydaní dostal v júni roku 1967 na prvú priečku, v júli roku 1972 tento úspech znovu zopakoval. Pozície v rebríčkoch: prvá priečka v Spojenom kráľovstve, Holandsku, Nemecku, Írsku, Austrálii, tretia v Nórsku, piata v USA (Hot 100). Pieseň „A Whiter Shade of Pale“ dosiahla dvadsiate druhé miesto v Spojených štátoch aj v soulovej hitparáde. Okrem množstva coververzií piesne, či už spomenutých uznaní: Britt Awards za najlepší pop singel rokov 1952-77, uvedenie do siene slávy Grammy, 57. priečka v zozname stovky najlepších piesní všetkých, čias, ktorý v roku 2004 zverejnil časopis Rolling Stone , aj britský televízny kanál Channel 4 dal tento song na 19. pozíciu svojho zoznamu stovky najveľkolepejších singlov,


Masaker v Mỹ Lai

Context: Dopad na morálku a pravda o činnosti amerických vojakov vo Vietname Masaker v My Lai a fotografie povraždených obyvateľov dediny, vytvorené prítomnými vojakmi sa stali vďaka výraznému zájmu médií jedným z najznámejších obrazov vojny vo Vietname, ktorý prezentoval americké vojská v tom najhoršom svetle. Táto udalosť rozšírila rozhorčenie z tejto vojny po celom svete a znížila podporu amerických vojsk vo Vietname. Incident bol jedným z mnohých, ktorých sa dopustili počas vojny obe strany. Poukazoval na nesprávnu koncepciu vedenia bojovej činnosti proti partizánom, ktorú aplikovali americké sily. Mnoho amerických jednotiek nedbalo pri vedení bojových operácií na civilné obete na strane južného Vietnamu a nesnažili sa správnym spôsobom nakloniť si miestne obyvateľstvo, ktoré bolo na mnohých miestach rovnako terorizované juhovietnamskou armádou ako aj komunistickými jednotkami. Masaker bol tiež známkou toho, že aj vojaci demokratických krajín sú schopní tých najbrutálnejších vojnových zločinov rovnako ako príslušníci ozbrojených síl nedemokratických režimov. Ďalší z faktov, ktorý si vyžiadal reflexiu v armádnych kruhoch bolo najmä to, že vyššie velenie ako aj mnohé oficiálne miesta masaker úplne ignorovali alebo sa ho snažili utajiť.


George Washington

Context: Washingtonova úloha Keď Washington prevzal úrad, nová ústava nemala ešte tradíciu ani plnú podporu organizovanej verejnej mienky. Navyše nová vláda si musela vytvoriť vlastnú štátnu správu. Nemala nijaký zdroj príjmov. Kým nebola ustanovená súdna moc, nemohli sa uplatňovať zákony. Armáda bola malá a vojnové loďstvo prestalo existovať. Kongres rýchlo zriadil ministerstvo zahraničných vecí, do čela ktorého postavil Thomasa Jeffersona a ministerstvo financií, vedením ktorého poveril Alexandra Hamiltona. Zároveň zriadil federálne súdnictvo. Vytvoril nielen Najvyšší súd USA, na čele ktorého stál predseda a päť mimoriadnych sudcov, ale aj tri obvodné súdy a 13 dištriktných súdov. Vymenoval ministra vojny a generálneho prokurátora. Washington rád konzultoval svoje rozhodnutia s ľuďmi, ktorých úsudok si vážil, a tak vznikol americký prezidentský kabinet, ktorý tvorili šéfovia všetkých ministerstiev, zriadených Kongresom. Medzitým počet obyvateľov sústavne rástol a z Európy prúdili noví prisťahovalci. Američania smerovali na západ: obyvatelia Nového Anglicka a Pensylvánie do Ohia; Virgínčania a Karolinčania do Kentucky a Tennessee. Dobrá farma sa dala kúpiť za málo peňazí a bol veľký dopyt po pracovnej sile. Úrodné pásy údolí v severnej časti štátu New York, Pensylvánii a Virgínii sa čoskoro stali obrovskými zásobárňami pšenice. Hoci veľa predmetov sa ešte vždy vyrábalo po domácky, v Amerike sa ohlasoval nástup priemyselnej revolúcie. Massachusetts a Rhode Island položili základy dôležitého textilného priemyslu: Connecticut sa začínal orientovať na výrobu cínového tovaru a hodín; v New Yorku, New Jersey a Pensylvánii sa vyrábal papier, sklo a železo. Lodiarstvo zaznamenalo taký rozvoj, že na moriach Spojené štáty zaujali druhé miesto hneď za Veľkou Britániou. Už pred rokom 1790 sa americké lode plavili do Číny, kde predávali kožušiny, a nazad dovážali čaj, korenie a hodváb. V týchto kritických chvíľach vývoja krajiny zohralo veľmi dôležitú úlohu Washingtonovo múdre vedenie. Prezident zostavil federálnu vládu, vypracoval taktiku osídľovania území, ktoré predtým patrili Británii a Španielsku, stabilizoval severozápadnú hranicu a dozeral na prijatie troch nových štátov: Vermontu (1791), Kentucky (1792) a Tennessee (1796). Napokon vo svojej rozlúčkovej reči vyzval národ, aby "sa vyhýbal trvalým spojenectvám s ktoroukoľvek časťou sveta". Jeho rada významne ovplyvnila americké postoje voči ostatnému svetu na niekoľko ďalších generácií. Na počesť Georgea Washingtona bolo pomenované novozaložené hlavné mesto a jeden z amerických štátov.


Tonkinský incident

Context: Introduction  Incident v Tonkinskom zálive alebo jednoducho Tonkinský incident je názov pre dva rôzne ozbrojené incidenty medzi USA a Vietnamskou demokratickou republikou počas Vietnamskej vojny. 2. augusta 1964 sa americký torpédoborec zaplietol do prestrelky s troma hliadkujúcimi severovietnamskými torpédovými člnmi, pričom jeden potopil a jeden ťažko poškodili. Druhý konflikt sa mal odohrať o dva dni neskôr, 4. augusta, kedy údajne severovietnamské lode bez príčiny zaútočili na americké plavidlá v medzinárodných vodách Tonkinského zálivu. Až v roku 2005 boli americkým Národným bezpečnostným úradom odtajnené materiály z vyšetrovania tohto druhého konfliktu z ktorých vyplynulo, že išlo o omyl samotných Američanov a severovietnamské námorníctvo 4. augusta na nich vôbec nezaútočilo. Zatiaľ čo prvý incident americký prezident Lyndon B. Johnson odsúdil a varoval Severovietnamcov pred nevyvolanými útokmi, druhý falošný konflikt mal za následok schválenie Rezolúcie o Tonkijskom zálive, ktorá sa stala právnym podkladom pre vstup USA do vojny proti Vietnamskej demokratickej republike a zároveň dala americkému prezidentovi plnú moc asistovať ktorejkoľvek krajine juhozápadnéj Ázie v boji proti "komunistickej agresii".


Context: Introduction  Útok na základňu Holloway 7. februára 1965 bola vojenská operácia Vietkongu proti americkej leteckej základni pri meste Pleiku počas Vietnamskej vojny, ktorá sa uskutočnila v noci 6. februára 1965. Viac ako 200 komunistických povstalcov v nej mínometným útokom zabilo osem amerických vojakov a 128 zranilo. Ako odpoveď na útok začali Spojené štáty Operáciu Flaming Dart proti Severnému Vietnamu. Útok bol tiež zámienkou Johnonovej administratívy na vyslanie ďalších bojových jednotiek do Južného Vietnamu, údajne na zabezpečenie amerických základní.


Tonkinský incident

Context: Prekrútenie udalosti v USA Hoci Johnson už predniesol Američanom prejav, v ktorom obviňoval komunistov z dvoch útokov, stále neboli k dispozícií žiadne dôkazy o tom, či sa druhý útok vôbec odohral. Správy z toho dňa naznačujú, že ani Johnson ani minister obrany McNamara si neboli druhým konfliktom istí. Rôzne mediálne zdroje, vrátane Time, Life a Newsweek uverejňovali v auguste rôzne články týkajúce sa incidentu. Time napríklad napísal: "Skrz temnotu, zo západu a juhu… votrelci opovážlivo vpadli… najmenej šesť z nich… začali strieľať na torpédoborce automatickými zbraňami, tentoraz zo vzdialenosti 2 000 yardov." Time ďalej písal, že "nie je pochýb o názore admirála Sharpa, že Spojené štáty budú musieť na útok odpovedať," a že v prezidentovej administratíve nebol žiaden spor alebo pochybnosti týkajúce sa incidentu. Séria incidentov ako zámienka na zatiahnutie USA do vojny sledovala popudenie verejnosti proti Severnému Vietnamu, ako aj amerických politikov, ktorí mali volať po vystupňovaní vojny. V máji 1964 člen CIA a poradca prezidenta pre zahraničnú politiku William Bundy presviedčal Spojené štáty, že majú "vyhnať komunistov z Južného Vietnamu" , hoci to znamenalo útok nielen proti Severnému Vietnamu, ale aj Číne. Napriek tomu sa Johnsnova administratíva v druhej polovici roka zameriavala na presviedčanie americkej verejnosti, že nie je šanca na vojnu medzi USA a Severným Vietnamom. Severovietnamský generál Vo Nguyen Giap vyhlásil, že hliadky Desoto boli poslané do Zálivu, aby vyprovokovali Severný Vietnam k zámienke na vystupňovanie vojny. Viacerí vládni úradníci zastávali podobný názor. Americkí politici a stratégovia plánovali provokačné akcie proti Severnému Vietnamu už dlhšiu dobu. Po vojne povedal americký diplomat George Ball britskému novinárovi, že "v tom čase veľa ľudí hľadalo zámienku na začatie bombardovania." Sú dôkazy, že tieto plány existovali ešte pred Incidentom v Tonkinskom zálive.


Ofenzíva Tet

Context: Predohra V lete 1967 hanojské politbyro rozhodovalo o zorganizovaní veľkej ofenzívy, ktorá mala spôsobiť „všeobecné povstanie“ a vyhnať všetkých Američanov z krajiny. Časť dôstojníkov VĽA, ktorí sa zapojili do bojov na Juhu, bola proti tejto ofenzíve. Na rozdiel od komunistických vodcov, ktorí riadili vojnu z Hanoja, títo dôstojníci videli na vlastné oči ťažké straty svojich jednotiek, pri každom väčšom boji americkou prevahou palebnej sily, a zastávali názor, že poraziť Američanov bude veľmi ťažké a predovšetkým zdĺhavé. Ich hlavný predstaviteľ, generál Thanh, jeden z mála kompetentných severovietnamských veliteľov však na sklonku roku 1967 zahynul pri nálete bombardérov B-52 na jeho hlavný stan v Kambodži. Po jeho smrti severovietnamské velenie rozhodlo v prospech veľkej ofenzívy. Tá sa mala konať počas novoročných sviatkov Tet. Plánom komunistických síl bolo odlákanie amerických jednotiek do pohraničných oblastí, kde ich mali zamestnať boje s VĽA. Zatiaľ sa ostatné jednotky Vietkongu a VĽA mali premiestniť do husto obývaných oblastí, kde mali začať „všeobecné povstanie“ útokmi na všetky významné mestá. Mali byť pri tom podporované nadšenými masami civilného obyvateľstva, s pomocou ktorých by zvrhli Saigonský režim. Záverečnou fázou bojov mal byť útok zo severu, ktorý by definitívne vyhnal všetky cudzie vojská z krajiny. Severovietnamci sa dali do intenzívnych príprav ofenzívy, nazvanej podľa novoročných sviatkov, kedy má prebehnúť „Tet“. Komunistické sily začali skutočne koncom roka svoj plán realizovať. Začiatok roku 1968 sa na bojisku niesol v znamení toho, že sa už dlhšiu dobu viedli boje prevažne v pohraničných oblastiach Južného Vietnamu. Boje v okolí väčších miest ustali. Američania spolu so svojimi spojencami boli presvedčení, že sa im konečne podarilo nad partizánmi prevziať iniciatívu a zatlačiť ich do menej obývaných oblastí, že ťažké straty, spôsobené nepriateľovi, otriasli jeho vôľou pokračovať v bojoch. Keďže v tomto období spojenecké jednotky viedli úspešné boje po celej krajine, prevládol názor, že vojna sa blíži ku svojmu koncu aj vo verejnej mienke v USA. Jediné miesto, kde sa začiatkom roka viedli súvislé boje, bol Khe Sanh, konkrétne základňa Námornej pechoty vzdialená 4 kilometre od osady Khe Sanh a k nej priľahlá oblasť. Tá bola od 21. januára v úplnom obkľúčení dvomi divíziami VĽA. Strategicky významná základňa majúca betónovú pristávaciu dráhu, preto musela byť zásobovaná letecky. Americké velenie videlo v obkľúčení Khe Sanhu potencionálne nebezpečenstvo, severovietnamské rádio ho dokonca prirovnalo k Dien Bien Phu. Bitke o základňu francúzskej armády, ktorú sa podarilo Viet Minhu počas bojov o nezávislosť zničiť a tým prinútiť Francúzov k rokovaniu o odchode z Juhovýchodnej Ázie. Táto predstava obzvlášť vystrašila amerického prezidenta Johnsona, ktorý sa neskôr veľmi angažoval pri riadení jej obrany a jej uvoľnení z obkľúčenia. Sám generál Giáp víťaz od Dien Bien Phu (viet. Điện Biên Phủ), nechal rozšíriť fámu, že sa nachádza spolu so svojimi jednotkami pri Khe Sanhu. V skutočnosti boli jednotky VĽA v oblasti sústredené na odlákanie pozornosti od ostatných častí Vietnamu, kde sa schyľovalo k novej komunistickej ofenzíve. Tú dôkladne pripravovali partizáni od jesene 1967. Jej podstatou boli sústredené útoky na obývané oblasti, ktoré mali spôsobiť „všeobecné povstanie“ obyvateľstva proti Saigonskému režimu. Útok sa mal začať počas niekoľkodňového prímeria, vietnamských sviatkov Tet – vietnamského lunárneho Nového roku (najväčšieho sviatku v roku, často vo vietnamskej literatúre označovaný ako udalosť Tết Mậu Thân - Nový rok v znamení Opice pri 45. nebeskom kmeni). Komunistické velenie vychádzalo z predpokladov, že útok bude úplným prekvapením a zastihne všetky zložky juhovietnamskej armády, ako aj Američanov nepripravených, ako aj na to, že nepriateľ nebude môcť v husto obývaných oblastiach využívať podporu letectva a delostrelectva. Takisto sa spoliehali na to, že dezorganizované jednotky nepriateľa sa budú hromadne vzdávať alebo prestúpia do radov partizánov. Samozrejme počítali aj s nadšenou podporou obyvateľstva, ktoré bude všade vítať osloboditeľov. Prípravy na takúto rozsiahlu ofenzívu sa nedali celkom zamaskovať, keďže prebiehali prevažne na území Južného Vietnamu. Samotným Američanom sa podarilo zaistiť dokumenty a zajatcov, jasne svedčiacich o nadchádzajúcej ofenzíve, ktorá má údajne zjednotiť Vietnam. Americké velenie však tieto varovné správy nebralo na vedomie. Sčasti to bol dôsledok toho, že „veľký protiútok“ by prišiel v období, keď bol (aspoň podľa amerických predstáv) nepriateľ porážaný na každom kroku a nemal odkiaľ zobrať nové sily. Americkí ako aj juhovietnamskí stratégovia útok považovali za šialenstvo, vzhľadom na to, že komunisti by nemali dosť síl, aby udržali obývané oblasti pod kontrolou dlhšiu dobu. To, že by chceli komunistickí partizáni poraziť jednu z najlepšie vyzbrojených armád na svete v boji, akosi nepripadal do úvahy. A tak pokladalo veliteľstvo v Saigone, ako aj prevažná väčšina kompetentných, všetky správy za propagandu majúcu posilniť morálku komunistických jednotiek. Americké velenie začínalo brať nebezpečenstvo vážne len veľmi pomaly. V decembri 1967 generál Wheeler vyhlásil, že Severovietnamci pripravujú akciu, ktorá bude pripomínať nemecký útok v Ardenách roku 1944. Jeho slová v tej dobe nebral nikto vážne. Američania si blížiace sa nebezpečenstvo neveľmi uvedomovali, prípadne ho veľmi podcenili. Začiatkom roka sa presunulo 39 práporov Americkej armády pod velením generála Wheelera, do pohraničných oblastí severne od Saigonu, kde pátrali po nepriateľovi. Fakt, že nenašli žiadne väčšie uskupenie nepriateľa, prinútil velenie uvažovať nad tým, čo sa deje. Jednotky boli stiahnuté na poslednú chvíľu, práve včas, na to aby sa zapojili do nastávajúcich bojov. Zatiaľ kým americké jednotky bezvýsledne hľadali nepriateľa v blízkosti Kambodžských hraníc, sa oddiely Vietkongu presúvali do obývaných oblastí a nepozorovane prenikali do miest chystajúc sa zaútočiť. Príslušníci Vietkongu, prezlečení na nerozoznanie od civilistov, sa presúvali do miest najrôznejšími spôsobmi, väčšinou ako pútnici prúdiaci na oslavy Tet. Zbrane boli privážané vo vozoch s kvetmi na oslavy, alebo dokonca v smútočných katafalkoch. Na Saigonských cintorínoch boli namiesto nebožtíkov do zeme ukrývané zbrane. Tým sa neskôr vysvetlil zvýšený výskyt pohrebov koncom roka 1967 a začiatkom roka 1968. Zatiaľ čo sa chystalo prímerie, prebiehali boje akoby nezávisle od všetkého ostatného diania, okolo Khe Sanhu, ktorému bola na pomoc vyslaná 1. aeromobilná divízia. Tá sa v polovici januára premiestnila do oblasti Hue, kde predtým pôsobili iba jednotky námornej pechoty. 22. januára po prvýkrát narazili prieskumné jednotky 1. aeromobilnej divízie na nepriateľa pochodujúceho po ceste, bez známky toho, že by sa snažil pred nimi skryť. Partizáni zvyknutí na prítomnosť nemnohých vrtuľníkov Námornej pechoty, nikdy nevideli lietať vrtuľníky tak nízko. Toho dňa ich 50 doplatilo na to, že sa len prekvapene pozerali na prilietajúce vrtuľníky. Nasledujúcich niekoľko dní sa pri podobných „stretnutiach“ darilo rote B 1. squadrony 9. pluku 1. aeromobilnej divízie v tej istej oblasti likvidovať viac než 50 nepriateľov denne prakticky bez boja. Pre nepriateľa bol príchod 1. aeromobilnej divízie do oblasti veľmi nepríjemným zistením.


Swing Life Away

Context: Introduction „ Swing Life Away “ je skladba americkej melodic hardcorovej a hardcore punkovej skupiny Rise Against z ich albumu Siren Song of the Counter Culture . Pôvodne napísaná skladba Timom McIlrathom a Neilom Hennessym sa odlišuje od ostatných skladieb Rise Against pretože bola hraná a nahraná akusticky. Texty sú optimistickejšie a hovoria o spokojnosti s nie celkom perfektným životom, aj keď skupina udržiava v textoch svoje charakteristické témy ako vlastné analýzy a nádej. Na show na Festival Hall v Melbourne, McIlrath uviedol, že pieseň bola napísaná o dobrých priateľoch skupiny, ktorí skupine pomohli keď bola menej známa.


Dole hlavou

Context: Vznik Pieseň vznikla, keď mal spevák dvanásť rokov. Pri hľadaní inšpirácie na tretí album na ňu náhodou narazil a napísal k nej nový text. Do rádií sa dostala v máji 2010. Na podporu singla vyšla rádiová a akustická verzia piesne. Spevák po prvýkrát použil vo svojej tvorbe gitalele..


West Coast (Lana Del Rey)

Context: O piesni "West Coast" je balada s približnou dĺžkou štyri minúty a sedemnásť sekúnd. Žánrovo by sa dala priradiť k surf rocku s bluesovými a indie rockovými prvkami. Na určitých miestach zaznejú reggae bubny.


Push It (singel Garbage)

Context: Kompozícia Skladba „Push It“ má tempo 124 úderov za minútu Medzi účinkujúcich bol pridaný Hurby Azor, keď právnici skupiny pocítili, že skladba má možnú podobnosť linky "Push it!" ako skladba „Push It“, ktorá bola hitom newyorskej hip-hopovej skupiny Salt-n-Pepa.


Life Less Frightening

Context: Introduction „ Life Less Frightening “ je tretí singel americkej melodic hardcorovej skupiny Rise Against z ich tretieho štúdiového albumu Siren Song of the Counter Culture . Text piesne zachytáva rôzne hrôzy sveta, túži po živote v pokoji („...I m soaking with the sins of knowing what s gone wrong...“) a vyvodzuje, že nedostatočná akcia bude príčinou zhoršenia problémov („Time again I have found myself stuttering/Foundations pulled out from under me.“).


Spaceboys Polymusic

Context: Zoznam skladieb[upraviť | upraviť kód]  „Peace & Love“ „AnirepAniDed“ „Dom Pec“ „Slov Songs“ „Pizz Trio“ „Total Brutal (Another Say In Life)“ „Hit“ „Jazz Klab“ „End“ „To“


John Lennon

Context: Druhý potrat sa stal dôvodom pre Lennonov rozchod s Yoko Ono. John sa na 18 mesiacov presťahoval do Kalifornie. Toto obdobie Lennonovho života bolo neskôr nazvané ako "lost weekend". V roku 1973 vydal svoj prvý sólový album bez Yoko (na albume je uvedené, že ho nahrala skupina Plastic U.F.Ono Band) s názvom Mind Games. Napísal aj skladbu "I'm the Greatest" pre sólový album bývalého bubeníka skupiny The Beatles, Ringa Starra. Témy skladieb tejto doby boli ovplyvnené Johnovou snahou ospravedlniť svoje rozhodnutie, opustiť svoju partnerku, John prepadal nezdravému štýlu života a alkoholu.


Strawberry Fields Forever

Context: Reklama a prijatie Pieseň sa dostala na druhé miesto v britskom rebríčku. Dôvodom bolo, že bola vydaná spoločne s piesňou „Penny Lane“ ako súčasť singlu s dvoma A-stranami. V dôsledku toho sa zarátaval predaj a vysielanie v rádiach osobitne pre každú z nich, miesto toho, aby sa zisky oboch spočítali dohromady. Podľa vplyvného dídžeja BBC, Marka Radcliffa ide „ nepochybne o najlepší singel s dvoma A-stranami všetkých dôb “. Pre pieseň bol tiež natočený reklamný film (obdoba súčasných videoklipov). Film, v ktorom boli použité rôzne efekty, animácie a prestrihy je považovaný za jeden z najvplyvnejších hudobných klipov z konca 60. rokov 20. storočia. Po piesni je nazvaná časť newyorského Central Parku, Strawberry Fields Memorial , ktorá sa nachádza blízko miesta, kde Lennon dlhé roky žil a kde bol zavraždený. Pieseň „Strawberry Fields Forever“ sa nachádza na 76. mieste zoznamu 500 najlepších skladieb všetkých čias, ktorý v roku 2004 zverejnil časopis Rolling Stone .


John Lennon

Context: Protivojnový aktivista left Pod tlakom dojmov z prebiehajúcej vietnamskej vojny a nahratí skladby " Give Peace A Chance " v roku 1969 sa John Lennon stal protivojnovým aktivistom. Toto obdobie kulminovalo do roku 1972, keď Nixonova administratíva začala uvažovať o jeho vyhostení z USA. Vietnamská vojna mobilizovala veľké množstvo mladých ľudí v vzbure proti zahraničnej politike americkej vlády, ktorú podporovalo aj niekoľko vtedy populárnych osobností hlavne spevákov folkových piesní ako boli Joan Baezová a Bob Dylan. Pieseň "Give Peace a Chance" sa stala hymnou protivojnového hnutia a bola spievaná viac ako pol miliónom demonštrantov v novembri 1969 na druhom zhromaždení nazvanom Vietnam Moratorium Day , ktoré sa konalo vo Washingtone. Spev tejto piesne viedla vtedajšia spevácka hviezda, folkový spevák Pete Seeger, ktorý medzi pôvodný text vkladal aj slová " Are you listening, Nixon? " ( počúvate Nixon? ) a " Are you listening, Agnew? " ( Počúvate Angew? – Angew bol vtedajší viceprezident USA), medzi refrén, v ktorom protestujúci spievali " All we are saying... is give peace a chance " ( Všetko čo hovorime... je aby ste dali mieru šancu ). Po presťahovaní do New York City v auguste 1971 sa John a Yoko stali priateľmi protivojnových lídrov ako boli Jerry Rubin, Abbie Hoffman, a niektorí ďalší, s ktorými mali naplánované zúčastniť sa veľkého protivojnového koncertného turné počas prezidentských volieb v roku 1972. Rok 1972 bol prvým rokom v USA, keď bola uzákonená veková hranica pre volebné právo na 18 rokov. Lennon plánoval zmobilizovať čo najväčšie množstvo mladých ľudí k volebným urnám a chcel aby títo ľudia hlasovali proti Richardovi Nixonovi a tým (podľa neho) aj proti vietnamskej vojne. Turné malo spojiť rockovú hudbu, organizáciu verejnosti proti vojne s registráciou svojich voličov. Nixonova administratíva na čele s republikánskym senátorom Stromom Thurmondom uznala za strategicky vhodné zariadiť deportáciu Johna Lennona z USA. Ako zámienku si vybrala Johnov škandál s marihuanou v roku 1968 v Londýne a označila ho ako nežiaducu osobu pre USA. Lennon strávil nasledujúce dva roky tým že každých 60 dní sa podroboval výsluchom, ktorých cieľom bola snaha o jeho vyhostenie a počas ktorých jeho právny zástupca opakovane dosiahol predĺženie Johnovho pobytu v krajine. Koncertné turné sa v roku 1972 nekonalo. John sa zúčastnil na koncerte usporiadanom za oslobodenie protivojnového aktivistu a básnika Johna Sinclaira, ktorý bol uväznený na desať rokov za preukázaný predaj dvoch dávok marihuany. Koncert sa konal v Ann Arbor v Michigane v decembri 1971. Lennon na ňom zaspieval pieseň "John Sinclair", ktorú skomponoval pre túto príležitosť. Zhromaždenia sa zúčastnilo 20 000 ľudí a dva dni po koncerte bol Sinclair z väzenia prepustený. Po škandále Watergate bol Nixon zosadený z prezidentskej funkcie. Lennon získal zelenú kartu v roku 1975. Po Lennonovej vražde historik Jon Wiener získal prístup k jeho spisom v archívoch FBI, ktoré mali 281 strán, z ktorých nemohol v tých dobách veľa zverejniť, nakoľko podliehali pod zákon o štátnom tajomstve. Záverečných desať dokumentov bolo publikovaných neskôr v decembri 2006 a sú dnes prístupné aj na internete.


John Lennon

Context: Osobné vzťahy Cynthia Lennonová Súbor:Cynthia Lennon 2010.jpg|thumb|upright0.7|left|Cynthia Lennonová v októbri 2010 pri odhalení pamätníka mieru Johna Lennona v Liverpoole Lennon sa stretol s Cynthiou Powellovou (1939–2015) v roku 1957, t.j. v období keď boli spolužiakmi na Liverpool College of Art. Powellová mala, pre jeho správanie a vzhľad, pred Lennonom trému, no počula, o jeho posadnutosti francúzskou herečkou Brigitte Bardotovou. Aby ho zaujala, prefarbila si vlasy na blond. Lennon ju pozval na rande, no ona namietala, že je zasnúbená. On na to reagoval odpoveďou: „Nežiadal som ťa, aby si si ma vzala, však?" Cynthia ho často sprevádzala na koncertoch skupiny The Quarrymen, neskôr spolu s McCartneyho priateľkou za ním vycestovali aj do Hamburgu.. Lennon bol od prírody veľmi žiarlivý, postupne sa stával majetníckym a Powellovú často desil svojím hnevom. Vo svojich pamätiach z roku 2005, ktoré vydala pod názvom John , Powellová spomína, že keď spolu chodili, Lennon ju raz udrel. Bolo to potom, ako ju videl tancovať so Stuartom Sutcliffom.. Po tomto incidente Cynthia ich vzťah ukončila. Trvalo tri mesiace, kým sa Lennon ospravedlnil a požiadal ju, aby sa dali znovu dokopy. Súhlasila a neskôr poznamenala, že už síce nikdy na ňu nebol fyzicky agresívny, no stávalo sa, že býval „verbálne ostrý a neprívetivý“. Lennon neskôr povedal, že kým nestretol Yoko Ono, nikdy nepochyboval o svojich šovinistických postojoch k ženám. Hovoril, že pieseň „Getting Better“ od kapely The Beatles vypovedá jeho vlastný príbeh: „Kedysi som bol krutý k svojej žene a fyzicky – k akejkoľvek žene. Bol som bitkár. Nevedel som sa vyjadrovať a preto som udrel. Bojoval som s mužmi a udieral ženy. Preto som v tvorbe vždy akcentoval mier.“ Lennon si spomínal na svoju reakciu z júla 1962, kedy sa dozvedel, že Cynthia je tehotná, a povedal: "Je tu len jedno riešenie Cyn. Budeme sa musieť vziať." Pár sa zosobášil 23. augusta 1962 v kancelárii Mount Pleasant Register Office v Liverpoole. Svedkom pri sobáši bol Brian Epstein. Johnove manželstvo sa začalo práve vtedy, keď sa po Veľkej Británii rozbehla Beatlemánia. Tak ako v deň svadby mal koncert, tak aj nasledovnom období takmer denne koncertoval. Epstein sa v tejto tmosfére obával, že fanúšikov predstava o ich ženatom idole odcudzí a preto žiadal Lennonovcov, aby ich manželstvo tajili. Julian sa narodil 8. apríla 1963. Lennon bol v tom čase na turné a svojho malého syna videl až o tri dni neskôr. Cynthia pripisovala začiatok rozpadu manželstva Lennonovmu užívaniu LSD a cítila, že v dôsledku užívania drog o ňu pomaly strácal záujem. Keď skupina v roku 1967 cestovala vlakom do Bangoru vo Walese na seminár transcendentálnej meditácie u Maharishi Yogiho, policajt Cynthiu nespoznal a zabránil jej nastúpiť. Neskôr si na to spomínala spolu s pocitom, že tento incident zrejme symbolizoval koniec ich manželstva. Po dovolenke v Grécku, Cynthia prišla domov do Kenwoodu. Lennona vtedy našla sedieť na podlahe s Yoko Ono a obaja boli oblečení vo froté županoch, Šokovaná a s pocitom poníženia potom z domu odišla. O niekoľko týždňov neskôr ju Alexis Mardas informoval, že Lennon žiada o rozvod a zverenie Juliana do starostlivosti.. Dostala od Lennona list, v ktorom sa uvádza, že tak robí na základe jej cudzoložstva s talianskym hotelierom Robertom Bassaninim, čo Powellová poprela.. Po rokovaniach Lennon kapituloval a súhlasil s tým, aby sa s ním rozviedla na základe vzájomnej dohody. Prípad sa riešil mimosúdne v novembri 1968, pričom Lennon jej dal na opatrovanie Juliana ročnú rentu 100 000 libier (v tom čase to bolo 240 000 amerických dolárov). Brian Epstein Brian Epstein v roku 1965 Beatles vystupovali v liverpoolskom Cavern Clube v novembri 1961, keď ich po poludňajšom koncerte zoznámili s Brianom Epsteinom. Epstein bol homosexuál a uzavretý, neprístupný človek. Podľa životopisca, Philipa Normana, bolo jedným z Epsteinových dôvodov, prečo chcel riadiť skupinu to, že ho priťahoval Lennon. Veľmi krátko potom, ako sa narodil Julian, Lennon odišiel spolu s Epsteinom na dovolenku do Španielska. Táto skutočnosť vyprovokovala vznik špekulácií o ich vzájomnom vzťahu. Keď sa Lennona neskôr na to pýtali, odpovedal: „No, bol to takmer milostný vzťah, ale nie celkom. Nikdy sa to nenaplnilo, ale bolo to dosť intenzívne. Bola to moja prvá skúsenosť s homosexuálom, ktorú som si uvedomoval. Bol homosexuál. Sedeli sme v kaviarni v Torremolinos a pozerali na chlapcov okolo a ja som sa ho pýtal: Páči sa ti ten? Páči sa ti tamten? Užíval som si to a celú dobu uvažoval ako spisovateľ. Zažival som to." Krátko po ich návrate zo Španielska, na oslavách McCartneyho 21. narodenín v júni 1963, Lennon fyzicky napadol uvádzača v Cavern Clube, Boba Woolera, za to, že povedal: „Aké boli tvoje medové týždne, John?“ Wooler, známy svojimi slovnými narážkami niekedy prívetivými, no aj ostrými poznámkami žartoval, no od Lennonovej svadby ubehlo desať mesiacov a medové týždne plánoval až o dva budúce mesiace neskôr. Mal vypité, pochopil, to tak, že naráža na jeho sexuálnu orientáciu, tak si ho podal. Lennonl Epsteina za jeho homosexualitu a za to, že je Žid s obľubou zosmiešňoval. Keď raz Epstein hľadal nápady na to, ako nazvať jeho aktuálne vznikajúcu autobiografiu, mu Lennon ponúkol svoj nápad, aby jej dal meno Queer Jew ( Homosexuálny Žid ). Potom, ako počul o to, že ba sa biografia mala volať A Cellarful of Noise , vymyslel si vlastnú paródiu, ktorú komentoval: „skôr by som to pomenoval A Cellarful of Boys “. Inokedy zas jedného z návštevníkov Epsteinovho bytu sa raz spýtal: „Prišiel si ho vydierať? Ak nie, budeš jediný bubák v Londýne, ktorý to neurobil." Počas nahrávania skladby „Baby, You re a Rich Man" zas prespieval pozmenené refrény na „Baby, you re a rich fag Jew". Julian Lennon Súbor:Julian Lennon.jpg|thumb|left|Julian Lennon pri odhaľovaní pamätníka mieru Johna Lennona Počas manželstva s Cynthiou sa v čase, keď sa jeho záväzky v spojitosti s The Beatles zintenzívnili a kapela bola na vrchole šialenej beatlemánie sa Johnovi Lennonovi narodil jeho prvý syn, Julian. Dňa 8. apríla 1963, keď Julian prišiel na svet, bol John Lennon na turné. Synove narodenie, podobne ako manželstvo jeho matky Cynthie s Lennonom, bolo utajené, pretože Epstein bol presvedčený, že verejná známosť týchto vecí môže ohroziť komerčný úspech clej kapely. Julian si spomínal, že ako malé dieťa vo Weybridge raz prišiel domov a mal so sebou akvarelový obrázok, ktorý v ten deň namaľoval. Na obrázku bola kopa hviezd a blonďaté dievča, ktoré spoznal v škole. Keď sa ho otec spýtal, čo je to na tom obrázku, tak mu Julian odpovedal: „It s Lucy in the sky with diamonds." Lennon túto odpoveď neskôr použil na názov piesne The Beatles, a hoci sa neskôr hovorilo, že jej názov je odvodený od skratky pre drogu LSD, Lennon trval na tom, že pieseň nemá s drogovým tripom nič spoločné. Lennon nemal k Julianovi blízko. Clapec mal lepší vzťah k McCartneymu než k vlastnému otcovi. V období kedy sa rodičia rozvádzali, počas cesty autom na návštevu Cynthie a Juliana, zložil McCartney Julianovi pieseň „Hey Jules“, ktorou ho chcel potešiť. Postupne sa z nej stala pieseň Beatles, ktorú poznáme ako „Hey Jude“. Lennon neskôr povedal: „To je jeho najlepšia pieseň. Začala ako pieseň o mojom synovi Julianovi a on z nej urobil „Hey Jude“. Vždy som si myslel, že je to o mne a Yoko Ono, ale on tvrdí, že nie je." Lennonov vzťah s Julianom už bol napätý a po presťahovaní Lennona a Ona do New Yorku v roku 1971 Julian svojho otca až do roku 1973 nevidel. Na popud Pangovej sa zariadilo, aby Julian a jeho matka navštívili Lennona v Los Angeles a išli do Disneylandu. Julian sa potom začal pravidelne stretávať so svojím otcom a Lennon mu dal bubnovanie na skladbe „Ya Ya“ z albumu Walls and Bridges (1974). Kúpil Julianovi gitaru Gibson Les Paul a ďalšie nástroje a podporoval jeho záujem o hudbu, že mu ukazoval gitarové akordové techniky. Julian spomína, že on a jeho otec v čase, ktorý strávil v New Yorku, „vychádzali oveľa lepšie“: „Bolo veľa srandy, veľa sme sa nasmiali a celkovo sme sa dobre bavili." Lennon v rozhovore pre Playboy s Davidom Sheffom krátko pred svojou smrťou povedal: „Sean je plánované dieťa a v tom je rozdiel. Juliana nemilujem o nič menej ako dieťa. Je to stále môj syn, či už pochádzal z fľaši whisky alebo preto, že sme v tých časoch nemali tabletky. Je tu, patrí mi a vždy aj bude.“ Povedal, že sa pokúša obnoviť puto s vtedy už 17-ročným mladíkom a sebavedome predpovedal: „Julian a ja budeme mať dobrý vzťah aj v budúcnosti." Po jeho smrti sa ukázalo, že vo svojej poslednej vôli pre Juliana zanechal veľmi málo. Yoko Ono Lennon a Ono v roku 1980 na fotografii od Jacka Mitchella S Yoko Ono sa John Lennon prvýkrát stretol 9. novembra 1966 v galérii Indica v Londýne, kde Ono práve pripravovala svoju výstavu konceptuálneho umenia. Predstavil ich majiteľ galérie John Dunbar. Lennona zaujal projekt „Hammer A Nail", pri ktorom účastníci výstavy zatĺkli klinec do drevenej dosky a tým postupne vytvárali umelecké dielo. Hoci sa exhibícia ešte nezačala, Lennon chcel zatĺcť klinec do čistej dosky. Yoko Ono mu v tom zabránila a Dunbar sa jej vtedy spýtal: „Ty nevieš, kto to je? Je to milionár! Možno si to kúpi". Podľa Lennonových spomienok z roku 1980, Yoko Ono o Beatles nevedela nič, no ustúpila pod podmienkou, že jej Lennon zaplatí päť šilingov. Lennon jej na to odpovedal, že: „Dám ti imaginárnych päť šilingov a zatĺkam k nim imaginárny klinec." Yoko Ono k Johnovej spomienke dodala, že Lennon si ešte nato odhryzol z jablka, ktoré bolo súčasťou jej iného projektu, nazvaného Apple a to ju už naozaj veľmi rozzúrilo. Po tejto udalosti začala Yoko Ono Lennonovi telefonovať a navštevovala ho v jeho dome. Keď Cynthia chcela od manžela vysvetlenie, Lennon to okomentoval slovami, že Yoko Ono sa len snaží získať peniaze za svoje „avantgardné bulshity“. Kým bola Cynthia v máji 1968 na dovolenke v Grécku, Lennon pozval Ono na návštevu. Strávili noc nahrávaním albumu Two Virgins , a potom sa podľa Johnovych slov „milovali za úsvitu“. Keď sa Lennonova manželka vrátila domov, našla Yoko Ono oblečenú v župane, ako s Lennonom popíja čaj. Keď ju Lennon uvidel povedal len, že „Ahoj." Yoko Ono v roku 1968 otehotnela a 21. novembra 1968 potratila chlapca, Bolo to len pár týždňov po tom, čo bol potvrdený Johnov a Cynthiin rozvod. Dva roky pred rozpadom Beatles začali John Lennon a Yoko Ono svoje verejné protesty proti vojne vo Vietname. Zosobášili sa na Gibraltári dňa 20. marca 1969 a strávili medové týždne v amsterdamskom hoteli patriacom k reťazcu Hilton Hotels. Túto udalosť sa stala súčasťou jedného z dvoch týždňov patriacich do kampane Bed-In for Peace. Ďalší Bed-In Plánovali v Spojených štátoch, ale do tejto krajiny im bol stup zamietnutý, tak sa ďalší týždeň konal v hoteli Queen Elizabeth v Montreale, kde nahrali skladbu „Give Peace a Chance“. Často spájali svoje kampane s umeleckými projektami, podobne ako to bolo v prípade „bagizmu“, s ktorým sa prvýkrát predstavili počas tlačovej konferencie vo Viedni. Lennon opísal toto obdobie v piesni The Beatles nazvanej „The Ballad of John and Yoko“. Dňa 22. apríla 1969 Lennon si zmenil meno. Ako stredné meno si pridal „Ono“. Krátky ceremoniál k tejto udalosti usporiadal na streche budovy Apple Corps, kde Beatles tri mesiace predtým odohrali svoj posledný spoločný strešný koncert. Hoci potom meno John Ono Lennon používal, niektoré oficiálne dokumenty jeho meno uvádzali ako John Winston Ono Lennon. Pár sa po sobáši usadil v Berkshire. Potom, ako sa Yoko Ono zranila pri autonehode, Lennon zariadil, aby jej do nahrávacieho štúdia priniesli veľkú posteľ, kde spolu s The Beatles pracovali na svojom poslednom albume, Abbey Road .. Yoko Ono a John Lennon sa potom presťahovali do New Yorku, kde najprv žili v byte na Bank Street, Greenwich Village. Hľadali pritom iné bývanie, ktoré by bolo pre nich bezpečnejšie. V roku 1973 sa presťahovali do obytného domu s výhľadom na Central Park, ktorý sa volal Dakota a nachádzal sa na adrese 1 West 72nd Street. May Pangová Súbor:May Pang 2002.jpg|thumb|left|May Pang v roku 2002 Aj v súčasnosti významnú americkú nezávislú produkčnú spoločnosť ABKCO Industries založil Allen Klein v roku 1968. Neskôr v tom istom roku ABKCO získala katalóg Cameo-Parkway Records spolu s nahrávacím zariadením, ktoré spoločnosť neskôr použila na výrobu hudobného materiálu niekoľkých svojich umelcov, medzi ktorých patrili aj kapely, ako The Beatles, či The Rolling Stones. Táto firma preto zastrešovala aj hudobné vydavateľstvo ABKCO Records. May Pangovú ako recepčnú v budove tejto spoločnosti Klein zamestnal v roku 1969. John Lennon a Yoko Ono sa s ňou stretli v nasledujúcom roku. Po ich stretnutí sa Pangová stala ich osobnou asistentkou. V roku 1973, po troch rokoch spolupráce, sa jej Yoko Ono zverila, že sa ona a John navzájom veľmi odcudzili. Navrhla Pangovej aby si spolu s Johnom spolu začali a argumentovala tým, že sa Lennonovi veľmi páči. Pangová bola návrhom Yoko Ono ohromená. V tejto zvláštnej situácii nakoniec súhlasila, že sa stane Lennonovou spoločníčkou. Nový pár krátko po rozchode Lennona a Yoko Ono odcestoval do Los Angeles, kde sa začalo 18-mesačné obdobie, ktoré bolo neskôr nazvané „stratený víkend“. V Los Angeles Pangová presvedčila Lennona, aby nadviazal pravidelný kontakt so svojim synom Julianom, ktorého predtým nevidel dva roky. Tiež sa obnovili priateľstvá s Ringom Starrom, s Paulom McCartneyom, s koncertným technikom kapely The Beatles, Malom Evansom, a s hudobníkom a Harrym Nilssonom. Raz v podnapitom stave, počas alkoholových excesov s Nilssonom, si Lennon mylne vysvetlil niektorú z Pangovej poznámok a v afektívnej reakcii sa ju pokúsil uškrtiť. Ustúpil až potom, čo mu v tom Nilsson fyzicky zabránil. V júni sa Lennon a Pangová vrátili na Manhattan. Tam vo svojom novo prenajatom podkrovnom byte pripravili jednu izbu pre Juliana, ktorý ich v tom čase navštívil.. Lennon, ktorý bol počas dovtedajšej spoločnej existencie s Yoko Ono v sociálnej izolácii, potom začal znovu nadväzovať prerušené kontakty s ďalšími svojimi príbuznými a priateľmi. V decembri spolu s Pangovou uvažovali o kúpe domu. S Yoko Ono sa Lennon odmietal kontaktovať čo i len telefonicky. V januári 1975 s osobným stretnutím s Yoko Ono súhlasil. Tvrdila mu vtedy, že našla spôsob, ktorý by mu mohol pomôcť v odvykaní od fajčenia. Po ich stretnutí sa už domov k Pangovej nevrátil a ani telefonicky sa s ňou nekontaktoval. Keď k nim Pangová na druhý deň telefonovala, Yoko Ono jej povedala, že Lennon nie je schopný momentálne komunikovať, nakoľko je vyčerpaný po absolvovaní hypnoterapie. O dva dni neskôr sa s Lennonom Pangová stretla u zubára. Lennon sa nesprával normálne, bol zmätený, Pangová mala z neho dojem, ako keby mu vymyli mozog. Lennon jej vtedy povedal, že jeho odlúčenie od Yoko Ono sa skončilo. Dodal, že Yoko Ono pripúšťa, že by ju vedela aj naďalej vnímať ako Lennonovu milenku. Sean Lennon Súbor:Sean Lennon.jpg|thumb|Sean Lennon na podujatí Free Tibet v roku 1998 Yoko Ono po pokusoch mať s Lennonom dieťa prekonala tri potraty za sebou. K ďalšiemu jej tehotenstvu došlo práve v období, kedy sa pár dal po „stratenom víkende“ opäť dokopy. Yoko Ono chcela najprv ísť na interrupciu, no zmenila názor a súhlasila s tým, že tehotenstvo bude pokračovať pod podmienkou, že Lennon bude súhlasiť s tým, že sa stane mužom v domácnosti. Lennonova pauza v hudobnom priemysle po Seanovom narodení trvala päť rokov. Lennon túto jeho novú situáciu intenzívne prežíval. Najal si fotografa, ktorý syna v každom dni jeho prvého roka života odfotil. K fotografiám Lennon vytvoril množstvo kresieb, ktoré po jeho smrti vyšli v knižnej podobe pod názvom Real Love: The Drawings for Sean . Lennon neskôr hrdo vyhlásil: „Nevyšiel z môjho tela, ale staral som sa o neho, pripravoval som mu jedlo, dbal som na tom, aby spával, naučil sa odo mňa plávať ako ryba. ." Bývalí členovia The Beatles Lennon (vľavo) a skupina The Beatles prichádzajú v roku 1964 do New Yorku Počas rokov, ktoré nasledovali po rozpadeThe Beatles v roku 1970, mal Lennon priateľské vzťahy s Ringom Starrom, Jeho kontakty s McCartneym a s Harrisonom boli odlišné. Najprv s Harrisonom vychádzali dobre, no po tom, čo sa Lennon v roku 1971 presťahoval do USA, sa ich cesty rozišli. V decembri 1974, keď bol Harrison v New Yorku na turné Dark Horse , Lennon súhlasil, že vystúpi s ním na koncerte no po hádke o tom, že Lennon odmietol podpísať dohodu, ktorá by definitívne rozpustila legálne partnerstvo Beatles sa spoločné vytúpenie nekonalo. Harrison neskôr hovoril o tom, že Lennon bol ochotný s ním komunikovať počas paitich rokov v dobe, keď mal prestávku a venoval sa Seanovi, no Yoko Ono mu v tom bránila. Harrisona urazilo aj to, že Keď Lennon vydal v roku 1980 svoju biografiu o Georgeovi sa v nej zmienil len okrajovo. Pre Playboy poznamenal, že ho naštvalo, že jeho vplyv v svojom živote obišiel. Spomenul každého hráča na saxofón, či štúdiového gitaristu, ktorých počas rokov stretol, jeho v knihe vynechal. Lennon najintenzívnejšie prežíval pocity, ktoré mal voči McCartneyovi. Okrem útokov v texte piesni „How Do You Sleep?“, sa Lennon s McCartneyom tri roky po rozdelení skupiny hádal aj prostredníctvom tlače. Neskôr boli náznaky, že by medzi nimi mohlo dôjsť k zmiereniu a v roku 1974 spolu dokonca nahrali hudbu, no napokon sa opäť rozišli. V apríli 1976, počas poslednej McCartneyho návštevy, Lennon hovoril, že spolu v televízore sledovali časť programu Saturday Night Live , v ktorom Lorne Michaels zverejnil výzvu, že poskytne tritisíc dolárov, ak sa The Beatles v show stretnú. Podľa Lennona dvojica vážne uvažovala, že do štúdia prídu a zo žartu sa pokúsia získať svoj podiel, no boli vraj na to príliš unavení. Lennon zhrnul svoj názor na McCartneya v rozhovore tri dni pred svojou smrťou slovami: „Počas mojej kariéry som si vybral prácu len dvomi ľuďmi: Paulom McCartneym a s Yoko Ono... nebola to zlá voľba." Spolu s odcudzením od McCartneyho, Lennon s ním vždy prežíval istú hudobnú súťaživosť a neustále jeho tvorbu sledoval. Počas prestávky v kariére od roku 1975 až do doby krátko pred smrťou sa podľa Freda Seamana, vtedajšieho asistenta Johna Lennona a Yoko Ono, Lennon utešoval myšlienkou, že on síce netvorí, kým McCartney produkuje len to, čo Lennon považuje za priemerný materiál. Lennon pri návrate do štúdia v roku 1980, keď McCartney práve vydal singel „Coming Up“, hovoril, že si musel z nahrávania „odskočiť na sucháre“, pretože nevedel dostať jeho melódiu z hlavy. V tom istom roku sa Lennona opýtali, či sú to obávaní nepriatelia alebo najlepší priatelia. Lennon odvetil, že nie sú ani jedným z toho. Nikoho z nich už dlho nevidel. Ale dodal aj: „Mám ich stále rád. The Beatles skončili, ale John, Paul, George a Ringo existujú naďalej."


Yoko Ono

Context: Introduction  Yoko Ono alebo Jóko Onová (; 18. február 1933, Tokio, Japonsko) je japonská multimediálna umelkyňa, speváčka, skladateľka a mierová aktivistka. Jej práca zahŕňa tvorbu v angličtine, ale aj v japončine a je aj autorkou filmových diel. Yoko Ono vyrastala v Tokiu a v roku 1953 sa spolu s rodinou presťahovala do New Yorku. Bola členkou medzinárodného hnutia výtvarníkov, skladateľov a dizajnérov Fluxus, ktoré bolo súčasťou newyorkskej umeleckej scény. Medzinárodne známou osobnosťou sa stala v roku 1969, potom ako sa vydala za anglického speváka a skladateľa Johna Lennona, ktorý patril k lídrom kapely The Beatles. Novomanželia vtedy využili svoje medové týždne na prezentáciu protestov práve prebiehajúcej vojny vo Vietname. Ich manželstvo trvalo až do roku 1980, kedy bol John Lennon zavraždený v podchode bytového domu Dakota v New Yorku. Mali spolu jedného syna Seana, ktorý sa neskôr stal tiež hudobníkom. Svoju hudobnú kariéru Yoko Ono začala v roku 1969, kedy s Johnom Lennonom založili skupinu The Plastic Ono Band. V 70. rokoch spolu vyprodukovali niekoľko avantgardných hudobných albumov. Komerčný a kritický ohlas získala v roku 1980 vďaka albumu Double Fantasy , ktorý sa dostal na vrcholy hudobných rebríčkov. Tento projekt, ktorý bol výsledkom spolupráce s Johnom Lennonom vyšiel tri týždne pred jeho zavraždením. Album získal cenu Grammy za album roka. V súčasnosti má Yoko Ono má v amerických hudobných rebríčkoch dvanásť singlov číslo jeden a v roku 2016 ju magazín Billboard označil za 11. najúspešnejšieho hudobného umelca všetkých čias. Ako sólovú umelkyňu ju uznáva viacero umelcov, medzi nimi sú mená ako Elvis Costello, The B-52 s, Sonic Youth a Meredith Monk. Ako vdova po Johnovi Lennonovi, sa Yoko Ono stará o zachovanie jeho dedičstva. Financovala pamätník Strawberry Fields memorial v Central Parku na Manhattane, Imagine Peace Tower na Islande a John Lennon Museum v Saitame v Japonsku (v roku 2010 bolo toto múzeum zatvorené). Yoko Ono významne prispela k umeniu, mierovým aktivitám,či k pomoci pri katastrofách v Japonsku a na Filipínach. Od roku 2002 založila LennonOno Grant pre mier, ktorý každé dva roky udeľuje ľuďom a organizáciám vybraným ňou samotnou 50 000 dolárov. V roku 2012 získala cenu Dr. Rainer Hildebrandt za ľudské práva a v tomto roku bola spoluzakladateľkou asociácie Artists Against Fracking (v tejto asociácii sú mená ako Sean Lennon, Mark Ruffalo, Robert de Niro, Paul McCartney, Lady Gaga a Deepak Chopra).


John Lennon

Context: Sólová kariéra: 1970–1980  Počiatočný sólový úspech a aktivizmus: 1970–1972 Súbor:John Lennon Imagine 1971.jpg|thumb|left|upright|Reklama na skladbu "Imagine" pre časopis Billboard , 18 . september 1971 V roku 1970 absolvovali John a Yoko primárnu terapiu u Arthura Janova v Los Angeles v Kalifornii. Terapia zameraná na uvoľnenie emocionálnej bolesti z raného detstva zahŕňala dve polovice dňa v týždni, ktoré sa konali s Janovom počas štyroch mesiacov. Janov plánoval pár liečiť dlhšie, no oni vyjadrili názor, že už necítia potrebu v terapii pokračovať a vrátili sa do Londýna. Lennonov sólový debut, album John Lennon/Plastic Ono Band (1970), mal priaznivé odozvy hudobnej kritiky, no príliš osobné texty a ostrý zvuk obmedzovali jeho komerčné využitie. Na albume je skladba „Mother“, v ktorej Lennon konfrontuje svoje pocity z odmietnutia v detstve a dylanovsky znejúca nahrávka „Working Class Hero“, ktorá je ostrým útokom proti buržoáznemu sociálnemu systému. Táto nahrávka bola kvôli slovám „ste stále len skurvení sedliaci“ vyradená zo záujmu pre odvysielanie v médiách. V januári 1971 britský politický aktivista, spisovateľ, novinár, historik, filmár a verejný intelektuál pakistanského pôvodu, Tariq Ali počas rozhovru s Lennonom vyjadril svoje revolučné politické názory. Lennon na to okamžite zareagoval napísaním piesne „Power to the People“. V texte k piesni zvrátil svoj nekonfliktný prístup, ktorý presadzoval v skladbe „Revolution“. Neskôr toto poprel tým, že konštatoval, text vznikol z pocitu viny a túžby po súhlase od radikálov akým bol napríklad aj Ali. Lennon sa spojil s Alim na protest proti stíhaniu kontroverzného časopisu Oz , ktoré bolo za údajnú obscénnosť. Lennon odsúdil konanie ako „nechutný fašizmus“ a on a Ono (ako skupina Elastic Oz Band) vydali singel „God Save Us/Do the Oz“ a zúčastnili sa pochodov na podporu tohoto časopisu. Nakoľko Lennonovi záležalo, aby mal aj komerčný úspech jeho ďalší sólový projekt, album Imagine (1971), bol pre rádiá omnoho prijateľnejší. V časopise Rolling Stone o ňom napísali, že „obsahuje podstatný kus dobrej hudby“, ale dodali, že „v ňom vyjadrené postoje sa asi čoskoro budú zdať nielen nudné, ale irelevantné“. Titulná skladba albumu sa neskôr stala hymnou protivojnových hnutí, kým pieseň „How Do You Sleep?" sú hudobným útokom a reakciou na texty druhého McCartneyho albumu Ram . Narážky, ktoré v týchto textoch Lennon vycítil a boli McCartneyom neskôr potvrdené, smerovali na Johna a na Yoko Ono. V piesni „Jealous Guy“ sa Lennon zaoberá svojím ponižujúcim zaobchádzaním so ženami a uznáva, že toto jeho správanie bolo výsledkom dlhotrvajúcej neistoty. Z vďačnosti za gitarové nahrávky na albume Imagine , Lennon spočiatku súhlasil s vystúpením na Harrisonovej benefičnej akcii Concert for Bangladesh, ktorá sa konala v New Yorku, no Harrison odmietal dovoliť, aby sa akcie zúčastnila aj Yoko Ono. Malo to nakoniec za následok, že sa dvojica hudobníkov pohádala a Lennon od svojho súhlasu odstúpil. Lennon a Yoko Ono sa v auguste 1971 presťahovali do New Yorku. Krátko potom vyjadrili podporu politike radikálnej ľavice v USA. V decembri vydali singel „Happy Xmas (War Is Over)“. V novom roku prijala Nixonova administratíva to, čo nazvala „strategickým protiopatrením“ proti Lennonovej protivojnovej a anti-Nixonovskej propagande. Administratíva sa týmto pustila do štvorročného snaženia o hudobníkovu deportáciu zo Štátov. Lennon počas tejto doby absolvoval pokračujúci právny spor s imigračnými úradmi a bol mu zamietnutý trvalý pobyt v Spojených štátoch. Problém sa vyriešil až v roku 1976. Dvojalbum Some Time in New York City Lennon bol nahraný spolu s Yoko Ono a vyšiel v roku 1972. Hudobne sa na nahrávaní podieľala newyorkská kapela Elephant s Memory. Dvojité LP, obsahovalo piesne o ženských právach, vzťahoch medzi rasami, úlohe Británie v Severnom Írsku a Lennonovými ťažkosťami pri získavaní zelenej karty. Album bol komerčne neúspešný a ani kritika ho za ťažkopádne politické slogany nevnímala priaznivo. Recenzia v NME mala formu otvoreného listu, v ktorom sa Tony Tyler z Lennona vysmieval ako z „patetického starnúceho revolucionára“. V USA bola ako singel z albumu vydaná nahrávka „Woman Is the Nigger of the World" a bola odpremiérovaná v televízii 11. mája v programe The Dick Cavett Show . Mnoho rozhlasových staníc tento singel odvysielať odmietlo, lebo obsahoval hanlivý výraz „neger“. S kapelou Elephant s Memory a hosťami Lennon a Yoko Ono usporiadali dva benefičné koncerty v New Yorku, z ktorých výťažok bol určený na pomoc pacientom v psychiatrickom zariadení Willowbrook State School. Lennonove posledné kompletné koncertné vystúpenie sa konalo 30. augusta 1972 v Madison Square Garden. Po tom, čo George McGovern v roku 1972 prehral prezidentské voľby, v ktorých súperil s Richardom Nixonom, sa Lennon a Yoko Ono zúčastnili povolebnom precitnutí, ktoré sa konalo v newyorskom dome aktivistu Jerryho Rubina. Lennon bol v depresii a bol opitý. Potom, ako vyšlo najavo, že mal sexuálny vzťah s jednou z hostí na večierku, sa s Yoko Ono rozišiel. Týmto incidentom je inšpirovaná pieseň Yoko Ono s názvom „Death of Samantha“. „Stratený víkend“: 1973–1975 Propagačná fotografia Lennona a moderátora Toma Snydera z televízneho programu Tomorrow. Bol to posledný televízny rozhovor odvysielaný v roku 1975, ktorý Lennon poskytol pred svojou smrťou v roku 1980. V roku 1973 keď Lennon nahrával album Mind Games , sa on a Ono rozhodli rozísť. Nasledujúce 18-mesačné obdobie, kedy boli odlúčení, označil Lennon ako svoj „stratený víkend“. Inšpiroval sa názvom dramatického filmu režiséra Billyho Wildera z roku 1945. Žil v tom čase spolu s asistenkou May Pangovou striedavo v Los Angeles a v New Yorku. Album Mind Games bol označený ako dielo skupiny „Plastic U.F.Ono Band“ a vyšiel v novembri v roku 1973. Lennon spolupracoval aj na nahrávaní skladby „I m the Greatest", ktorý je na Starrovom albume Ringo (1973) vydanom v rovnakom mesiaci. Nahrávali ju spolu s Harrisonom a bola to jediná príležitosť, kedy sa väčšina členov kapely The Beatles stretla v štúdiu od od ich rozpadu až do Lennonovej smrti. Začiatkom roku 1974 Lennon veľa pil a na titulky novín sa dostalo jeho alkoholové vyčíňanie s americkým spevákom a skladateľom Harrym Nilssonom. V marci došlo v klube The Troubadour k dvom značne medializovaným incidentom. Pri prvom incidente si Lennon prilepil nepoužitú menštruačnú vložku na čelo a potom obťažoval čašníčku. K druhému incidentu došlo o dva týždne neskôr, keď Lennona s Nilssonom vyhodili z toho istého klubu po tom, ako sa navážali do dvoch bratov, amerických folkových spevákov, hudobníkov a komikov, ktorí boli publiku známi ako Smothers Brothers. Lennon sa sa v tom čase rozhodol produkovať aj Nilssonov album Pussy Cats , k čomu Pangová prenajala pre všetkých hudobníkov plážový dom v Los Angeles. Po mesiaci ďalšieho hýrenia boli nahrávania v chaose a Lennon sa vrátil s Pangovou do New Yorku, kde prácu na albume dokončili. V apríli Lennon produkoval pieseň Micka Jaggera „Too Many Cooks (Spoil the Soup)“, ktorá potom zo zmluvných dôvodov zostala nevydaná viac ako 30 rokov. May Pangová nahrávku neskôr v roku 2007 poskytla na jej prípadné zaradenie do projektu The Very Best of Mick Jagger . Neskôr sa Lennon opäť vrátil do New Yorku, kde nahral album Walls and Bridges . Album vyšiel v októbri 1974. Je na ňom skladba „Whatever Gets You thru the Night“, v ktorej účinkuje Elton John, ktorý do nej nahral vokály a klavír. Táto pieseň je v Lennonovej sólovej kariére jediným singlom, ktorý sa počas jeho života dostal na vrchol amerického rebríčka Billboard Hot 100. Pred koncom roka nasledoval druhý singel z albumu „ 9 Dream“. Lennon spolupracoval aj na druhom Starrovom albume Goodnight Vienna (1974), na ktorý mu napísal titulnú skladbu a hral v nej na klavíri. Dňa 28. novembra Lennon prekvapivo vystúpil na koncerte Eltona Johna, ktorý sa konal na Deň vďakyvzdania v Madison Square Garden, čím splnil svoj sľub, že s ním bude koncertovať. Zaspievali si spolu skladbu „Whatever Gets You thru the Night“, o ktorej komerčnom potenciáli mal Lennon pochybnosti a ktorá dosiahla v rebríčkoch vrchol. Lennon ju zahral spolu so skladbami „Lucy in the Sky with Diamonds“ a „I Saw Her Standing There“, ktorú uviedol ako „pieseň svojho starého odcudzeného snúbenca menom Paul“. Lennon bol aj spoluautorom skladby „Fame“, prvej americkej jednotky Davida Bowieho, do ktorej pri nahrávaní v januári 1975 prispel hrou na gitaru a sprievodnými vokálmi. V tom istom mesiaci sa Elton John dostal na prvé miesto rebríčkov so svojim coverom piesne „Lucy in the Sky with Diamonds“, do ktorej Lennon prispel hrou na gitaru a vokálmi. Lennon je na singli uvedený pod prezývkou „Dr. Winston O Boogie“. Krátko nato sa on a Yoko Ono dali opäť dokopy. Lennon vo februári vydal album coververzií piesní iných autorov pod názvom Rock n Roll (1975). Skladba z albumu, „Stand by Me“, sa stala na budúcich päť rokov jeho posledným singlom. Jeho posledné účinkovanie na pódiu sa konalo v špeciáli televíznej spoločnosti ATV, ktorý bol poctou impresáriovi Lewovi Gradeovi, konal sa 18. apríla 1975 a bol odvysielaný v júni. Lennon zahral na akustickú gitaru a za podpory osemčlennej kapely predviedol dve piesne z albumu Rock n Roll („Stand by Me“, ktorá nebola odvysielaná, a „Slippin and Slidin “), po ktorých nasledovala skladba „Imagine“. Skupina, sa nazvala Etc., mala za hlavami masky, ktoré mali byť Lennonovým podpichnutím, ktorým vyjadril, že Grade mal tiež dve tváre.. Prestávka a návrat: 1975–1980 Súbor:Lennon s Green Card.jpg|thumb|Lennonova zelená karta, ktorá mu umožnila žiť a pracovať v Spojených štátoch. Sean bol jediným spoločným dieťaťom Johna Lennona a Yoko Ono. Narodil sa na presne na Lennonove 35. narodeniny, dňa 9. októbra 1975. John sa rozhodol ujať úlohy manžela v domácnosti. Začala tak jeho päťročná prestávka, počas ktorej prestal účinkovať v hudobnom priemysle. Neskôr o nej povedal, že v tom čase „piekol chlieb“ a „staral sa o dieťa“. Venoval sa Seanovi, denne vstával o 6:00, aby plánoval a pripravoval jedlo a aby s ním trávil čas. Napísal a v júni prišiel do štúdia, kde nahral klavír v skladbe „Cookin (In the Kitchen of Love)" na album Ringo s Rotogravure , ktorý Ringo Starr vydal v roku 1976. Bolo to jeho posledné nahrávanie až do roku 1980. V roku 1977 v Tokiu aj formálne potvrdil, že končí s hudbou a že sa rozhodol byť s dieťaťom, až kým nebude mať pocit, že si od rodiny môže zobrať voľno a venovať sa tvorbe. Počas prestávky v kariére vytvoril niekoľko sérií kresieb a spracoval knihu obsahujúcu zmes autobiografického materiálu a toho, čo nazval „šialené veci“, z ktorých všetky budú zverejnené až po jeho smrti. Z päťročnej pauzy sa vymanil v októbri 1980, keď vydal singel „(Just Like) Starting Over“. Nasledujúci mesiac vyšiel album Double Fantasy , ktorý obsahoval piesne napísané počas leta 1980, ktoré strávil na Bermudách. Lennon sa plavil na 43-metrovej plachetnici so svojím mladším synom v júni 1980 na ceste do britskej kolónie, kde krátko žili na Knapton Hill. Miestny obchodník Rolf Oskar Luthi, im nechal svoj Undercliff , dom vo Fairylands, kde umožnil Lennonovcom aby tam mohli mať prechodný pobyt. Inšpiráciou pre názov albumu bol druh frézie, ktorý John uvidel v bermudskej botanickej záhrade. Tento názov výstižne popisoval to, čo počas ich spoločného manželstva zažili. Hudba na albume bola odrazom Lennonovho naplnenia v jeho novoobjavenom stabilnom rodinnom živote. Nahral aj dostatok dodatočného materiálu, ktorý mal naplánovaný použiť na nasledujúcom albume Milk and Honey , ktorý mu vyšiel posmrtne v roku 1984.. Double Fantasy vydali spoločne Lennon a Yoko Ono krátko pred jeho smrťou. Album nebol najlepšie prijatý. Boli k nemu komentáre, ako boli napríklad slová „zhovievavá sterilita... a hrozné zívanie“ ktoré boli zverejnené v hudobnom časopise Melody Maker .


John Lennon

Context: Diskografia  Albumy Štúdiové albumy John Lennon/Plastic Ono Band (1970) – UK 8, US 6 RIAA: zlato Imagine (1971) – UK 1, US 1 RIAA: 2x platina Some Time in New York City (s Yoko Ono) (1972) – UK 11, US 48 Mind Games (1973) – UK 13, US 9 RIAA: zlato Walls and Bridges (1974) – UK 6, US 1 RIAA: zlato Rock n Roll (1975) – UK 6, US 6 RIAA: zlato Double Fantasy (s Yoko Ono) (1980) – UK 1, US 1 RIAA: 3x platina Milk and Honey (s Yoko Ono) (1984) – UK 3, US 11 RIAA: zlato Kompilácie Shaved Fish (kompilácia singlov) (1975) UK 5; US 12 RIAA: platina The John Lennon Collection (kompilácia „best-of“ a singlov) (1982) UK 1; US 33 RIAA: 3x platina Menlove Ave. (kompilácia nahrávok z rokov 1973 – 74) (1986) US 147 Imagine: John Lennon (1988) UK 64; US 31 RIAA: gOLD Lennon (4CD box set) (1990) Lennon Legend: The Very Best of John Lennon (1997) UK 3; US 65 RIAA: zlato John Lennon Anthology (1998) UK 64; US 99 RIAA: zlato Wonsaponatime (1998) UK 76 Acoustic (kompilácia väčšinou predtým vydaných akustických skladieb) (2004) UK 133; US 31 Peace, Love & Truth (2005) Working Class Hero: The Definitive Lennon (2005) UK 11; US 135 The U.S. vs. John Lennon (2006) Remember (2006) Živé nahrávky Live Peace in Toronto 1969 (1969) US 10 Live in New York City (1986) UK 55; US 41 RIAA: zlato Live Peace in Toronto 1969 (2006) Mobile Fidelity Gold CD reissue Experimentálne nahrávky Unfinished Music No.1: Two Virgins (s Yoko Ono) (1968) – US 124 Unfinished Music No.2: Life with the Lions (s Yoko Ono) (1969) – US 174 Wedding Album (s Yoko Ono) (1969) – US 178 Bootleg Free As A Bird: The Dakota Beatle Demos (domáce nahrávky) (1996) Single 1969 " Give Peace a Chance " (Plastic Ono Band) 2 UK; 14 US 1969 " Cold Turkey " (Plastic Ono Band) 12 UK; 30 US 1970 " Instant Karma! " (pod menom John Ono Lennon) 3 US; 4 UK Úplný názov: " Instant Karma! (We All Shine On) " RIAA: zlato 1971 " Mother " (USA) 43 US 1971 " Power to the People " (nahrali John Lennon/ Plastic Ono Band) 6 UK; 11 US 1971 " Imagine " (John Lennon) (US A) 3 US 1971 " Happy Xmas (War Is Over) " (USA) (nahrali John & Yoko, The Plastic Ono Band a The Harlem Community Choir) 1972 " Happy Xmas (War Is Over) " (UK only) (nahrali John & Yoko, The Plastic Ono Band a The Harlem Community Choir) 4 UK 1972 " Woman Is the Nigger of the World " 57 US 1973 " Mind Games " 26 UK; 18 US 1974 " Whatever Gets You Thru the Night " 36 UK; 1 US 1975 " 9 Dream " 23 UK; 9 US 1975 " Stand by Me " 30 UK; 20 US, 1975 " Imagine " (UK only) 6 UK 1980 " (Just Like) Starting Over " 1 UK; 1 US RIAA: zlato 1980 " Happy Xmas (War Is Over) " (spolu s Yoko Ono, The Plastic Ono Band a The Harlem Community Choir) (UK re-entry) 2 UK 1980 " Give Peace a Chance " (spolu s The Plastic Ono Band) (UK re-entry) 33 UK 1980 " Imagine " (UK re-entry) 1 UK 1981 " Woman " 1 UK, 2 US RIAA: zlato 1981 " Watching the Wheels " 30 UK; 10 US 1981 " Happy Xmas (War Is Over) " (spolu s Yoko Ono, The Plastic Ono Band a The Harlem Community Choir) (UK re-entry) 28 UK 1982 " Love " (z albumu John Lennon/Plastic Ono Band - 1970) 41 UK 1984 " Nobody Told Me " 6 UK; 5 US 1984 " Borrowed Time " 32 UK 1984 " I m Stepping Out " 55 US, 88 UK 1984 " Every Man has a Woman who Loves Him " 1985 " Jealous Guy " 65 UK 1988 " Imagine"/"Jealous Guy " 45 UK 1988 " Jealous Guy " (USA) 80 US 1999 " Imagine " (UK) 3 UK 2003 " Happy Xmas (War Is Over) " (spolu s Yoko Ono, The Plastic Ono Band a The Harlem Community Choir) (UK) 32 UK Literárna tvorba Okrem autorstva textov v piesňach The Beatles i vo svojich sólových projektoch John Lennon je aj autorom niekoľkých knižiek básní a krátkej prózy. 23. marca 1964 vydal svoju prvotinu pod názvom John Lennon: In His Own Write (ISBN 0-684-86807-5). Je to zbierka krátkych poviedok, ktoré si sám ilustroval. Sú napísané v surrealistickom duchu. Knižka vyšla v roku 1996 v českom preklade pod názvom John Lennon: Písání(Argo, Praha 1996, ISBN 80-7203-003-5). 24. júna 1965 vyšla druhá knižka pod názvom John Lennon: A Spaniard in the Works (ISBN 1-56849-299-5). V českom preklade vyšla v roku 1999 ako "John Lennon: Španěl na vesnici". V roku 1986 vyšla ďalšia zbierka poviedok pod názvom The Estate of John Lennon and Yoko Ono , v českom preklade z roku 1994 ako "John Lennon: Nanebepění" (Votobia, Praha 1994, ISBN 80-85619-16-4). Okrem iného obsahuje aj slávnu poviedku Balada o Johnovi a Yoko, kde John Lennon rozpráva o zoznámení sa s Yoko Ono . Dokumentárne a hrané filmy The U.S. Versus John Lennon Imagine: John Lennon How I Won The War


Imagine (album)

Context: Zoznam skladieb Autorom skladieb je John Lennon, okrem uvedených výnimiek. „Imagine“ – 3:01 „Crippled Inside“ – 3:47 „Jealous Guy“ – 4:14 „It s So Hard“ – 2:25 „I Don t Wanna Be a Soldier“ – 6:05 „Gimme Some Truth“ – 3:16 „Oh My Love" (John Lennon/Yoko Ono) – 2:44 „How Do You Sleep?“ – 5:36 „How?“ – 3:43 „Oh Yoko!“ – 4:20


John Lennon

Context: Od The Quarrymen po The Beatles: 1956–1970  Formovanie, sláva a turné: 1956–1966 Súbor:The Beatles i Hötorgscity 1963.jpg|thumb|Ringo Starr, George Harrison, Lennon a Paul McCartney v roku 1963 Ako pätnásťročný John Lennon v septembri v roku 1956 založil skupinu hrajúcu v štýle skiffle, ktorá dostala názov podľa miestnej strednej školy, The Quarrymen. Od leta 1957 kapela hrala „oduševnený súbor piesní“, ktoré spolovice zneli ako skiffle a spolovice ako rock and roll. Lennon sa s McCartneyom prvýkrát stretol na druhom koncerte Quarrymen, ktorý sa konal na kostolnej záhradnej slávnosti vo Wooltone dňa 6. júla 1957. Lennon sa vtedy McCartneya spýtal, či sa nechce k ich kapele pridať. McCartney hovoril, že Lennonova teta Mimi si „uvedomovala, že Johnovi priatelia boli z nižšej triedy“ a podporovala to, že ho navštevoval. Podľa Paulovho brata, Mikeho, ich otec mal obavy, Lennon dostane jeho syna do problémov a preto veľmi nebol ich priateľstvom nadšený. Napriek tomu súhlasil, aby skupina mohla skúšať v prednej izbe ich bytu na Forthlin Road. Počas tejto doby Lennon napísal svoju prvú pieseň, „Hello Little Girl“, ktorá sa neskôr v roku 1963 stala Top 10 britským hitom popovej skupiny The Fourmost. McCartney v tejto dobe doporučil do skupiny aj ich ďalšieho sólového gitaristu, ktorým bol jeho kamarát George Harrison. Podľa Lennona bol vtedy štrnásťročný Harrison do kapely príliš mladý. Neskôr do kapely prijali na miesto basgitaristu spolužiaka Johna Lennona z umeleckej školy, Stuarta Sutcliffea. Začiatkom roka 1960 bola ich skupina premenovaná na „The Beatles“. V auguste toho istého roka dostali príležitosť na 48 nocí hrať v kluboch v západonemeckom Hamburgu. Na túto akciu začali zúfalo zháňať bubeníka. Nakoniec sa hráčom na bicie v kapele stal Pete Best. Lennonova teta bola z Johnových plánov zdesená, a prosila ho, aby namiesto hrania radšej pokračoval v štúdiu umenia. Po prvej návšteve v Hamburgu skupina prijala v apríli 1961 ďalšiu a potom ešte v apríli 1962 aj tretiu ponuku. Rovnako ako ostatní členovia kapely, Lennon v tomto období prvýkrát skúsil psychotropnú látku, fenmetrazín. Túto drogu pravidelne všetci užívali, aby vydržali existovať počas ich dlhých nočných hudobných vystúpení. Lennon v roku 1964 Od roku 1962 až do jeho smrti v roku 1967 bol manažérom kapely Brian Epstein. Brian síce nemal žiadne predchádzajúce skúsenosti s manažovaním umelcov, no napriek tomu silne ovplyvnil to, ako sa skupina začala na pódiu obliekať a ako sa začala prezentovať. Lennon spočiatku voči jeho snahe budovať ich profesionálny imidž protestoval, no neskôr tomu s konštatovaním, že pre peniaze to teda spraví, vyhovel. Potom, ako sa Sutclife rozhodol zostať v Hamburgu, stal sa basgitaristom v kapele Paul McCartney a Petea Besta za bicími nahradil Ringo Starr. Tým sa skompletizovala známa štvorica hudobníkov, ktorá zostala spolu až do ich rozpadu v roku 1970. Prvý singel skupiny „Love Me Do“ vyšiel v októbri 1962 a dostal sa na 17. miesto v britských hudobných rebríčkov. Ich debutový album, Please Please Me , nahrali dňa 11. februára 1963 za menej ako desať hodín. V ten deň bol Lennon ešte k tomu prechladnutý a aj je to počuť na albume v skladbe „Twist and Shout“. Dvojica Lennon–McCartney na tento album spolu zložila osem zo štrnástich skladieb. Až na niekoľko výnimiek, vrátane názvu albumu, sa v textoch ešte nevyžívali v slovných hračkách. Podľa Lennonových slov vtedy ešte „Len písali piesne... popové piesne bez toho, aby pri nich mysleli na viac – chceli len vytvoriť zvuk a slová boli pre nich takmer irelevantné." V rozhovore z roku 1987 McCartney povedal, že ostatní členovia The Beatles zbožňovali Lennona: „Bol ako náš vlastný malý Elvis... Všetci sme vzhliadali k nemu. Bol starší a bol do značnej miery vodcom, bol najrýchlejší a najmúdrejší." McCartney, Harrison a Lennon, v roku 1964 The Beatles dosiahli mainstreamový úspech vo Veľkej Británii začiatkom roku 1963. Lennon bol na turné, keď sa mu v apríli narodil jeho prvý syn, Julian. Počas vystúpenia Royal Variety Show, na ktorom sa zúčastnila aj kráľovná matka a iní britskí členovia kráľovskej rodiny, si Lennon robil srandu z publika: „Pre našu ďalšiu skladbu by som vás rád poprosil o pomoc. Pre ľudí na lacnejších miestach, tlieskajte rukami... a vy ostatní, stačí ak budete len strngať šperkami." Po roku Beatlemánie v Spojenom kráľovstve, sa konal historický debut skupiny vo februári 1964 v USA v programe The Ed Sullivan Show , ktorý znamenal ich prielom k tomu, že sa stali medzinárodnými hviezdami. Nasledovalo dvojročné obdobie neustálych koncertných turné, nakrúcania filmov a písania piesní, počas ktorého Lennon napísal dve knihy, In His Own Write a A Spaniard in the Works . Skupina The Beatles získala uznanie aj od britského establišmentu. V roku 1965 boli v rámci vyznamenania Queen s Birthday Honors vymenovaní za členov Rádu Britského impéria (MBE). Neskôr začalo Lennona znepokojovať to, že fanúšikovia, ktorí navštevovali koncerty Beatles, nemohli vďaka vreskotu publika počuť ich hudbu. Hovoril, že pieseň „Help!" z roku 1965 vyjadruje jeho pocity, ktoré začal mať z týchto frustrujúcich situácií. Pribral na váhe (neskôr to nazval „obdobím tučného Elvisa“) a začal mať pocit, že potrebuje zmenu. V marci toho roku on a Harrison nevedomky užili LSD. Bolo to potom, ako zubár usporiadajúci večeru, na ktorej sa zúčastnili spolu s manželkami, pridal hosťom túto drogu do kávy. Keď sa chystali odísť, hostiteľ im prezradil, čo sa stalo a odporučil im, aby kvôli pravdepodobným následkom radšej nevychádzali z domu. Neskôr, vo výťahu v nočnom klube, všetci uverili predstave, že horí. Lennon spomínal, že „Všetci vo výťahu vtedy hystericky kričali že horí(!)" V marci 1966, počas rozhovoru s reportérkou londýnskeho denníka Evening Standard , Maureen Cleaveovou, Lennon poznamenal: „Neviem, či skôr zanikne kresťanstvo, alebo rokenrol, ale teraz sú The Beatles populárnejší ako Ježiš . “. Výrok zostal v Anglicku prakticky nepovšimnutý. Keď ho ale o päť mesiacov neskôr citoval časopis Teen, v USA spôsobil veľké pohoršenie. Výsledkom bol veľký rozruch. Boli pálené nahrávky The Beatles, rozhlasové stanice odmietali vysielať ich piesne, a boli rušené ich koncerty. Dokonca Lennonovu poznámku odsúdil aj Vatikán. Dňa 11. augusta 1966 The Beatles zorganizovali tlačovú konferenciu v Chicagu, na ktorej sa vyjadrili k rastúcim vášňam. Počas konferencie sa Lennon za svoje výroky ospravedlnil. Vatikán jeho ospravedlnenie prijal a situácia sa po čase upokojila, no aktivity Ku-klux-klanu a vyhrážky Lennonovi, prispeli k tomu, že sa kapela rozhodla prestať koncertovať.thumb Štúdiové roky, rozpad Beatles a sólová tvorba: 1966–1970 Lennon v roku 1967 Po poslednom koncerte skupiny 29. augusta 1966 Lennon nakrútil protivojnovú čiernu komédiu How I Won the War . bolo to jeho jediné vystúpenie v celovečernom filme, v ktorom účinkoval mimo skupiny The Beatles. Po nakrúcaní filmu šiel v novembri spolu s kapelou do štúdia, kde sa dlhodobo venovali nahrávaniu hudby. Lennon v tom období začal vo zvýšenej miere užívať LSD a podľa spisovateľa, Iana MacDonalda, jeho neustále užívanie psychotropných látok viedli k tomu, že Lennon začal byť blízko svojej psychickej smrti. V roku 1967 vyšla skladba „Strawberry Fields Forever“, ktorú magazín Time ospevoval za jej „úžasnú vynaliezavosť“ a najvýznamnejší, prelomový album skupiny Sgt. Pepper s Lonely Hearts Club Band , ktorý obsahoval Lennonove texty, ktoré silne kontrastovali s jednoduchými milostnými piesňami z prvých rokov účinkovania skupiny. Koncom júna ako príspevok Británie do satelitného vysielania Our World , skupina The Beatles zahrala Lennonovu skladbu „All You Need Is Love“. Počulo ju medzinárodné publikum, ktoré bolo odhadnuté na 400 miliónov ľudí. Zámerne zjednodušujúca pieseň vo svojom posolstve formalizovala jeho pacifistický postoj a stala jednou z hymien pre Leto lásky. Potom ako sa skupina The Beatles zoznámila s Mahariši Mahéšom Jógím sa skupina zúčastnila augustového víkendu osobnej výučby na jeho seminári transcendentálnej meditácie v Bangore vo Walese. Počas seminára sa dozvedeli o Epsteinovej smrti. „Vedel som, že sme vtedy mali problémy," povedal Lennon neskôr. „Nemal som žiadne mylné predstavy o našej schopnosti robiť čokoľvek iné ako hrať hudbu. Bál som sa - pomyslel som si: Teraz sme to kurva mali ." McCartney vtedy zorganizoval prvý post-Epsteinov projekt skupiny, televízny film Magical Mystery Tour , ktorý on sám napísal, vyprodukoval a zrežíroval a ktorý vyšiel v decembri toho roku. Zatiaľ čo samotný film sa ukázal byť ich prvým kritikou zaznávaným prepadákom, jeho vydanie soundtracku, na ktorom bola skladba, v ktorej sa Lennon inšpiroval dielom Lewisa Carrolla, „I Am the Walrus“, bolo úspešné. Pod vedením Harrisona a Lennona odcestovali Beatles vo februári 1968 do Maharishiho ášramu v Indii, aby tam získali ďalšie rady. Počas pobytu zložili väčšinu skladieb, ktoré vyšli na ich dvoalbume The Beatles , ale zmiešané skúsenosti členov kapely s transcendentálnou meditáciou vniesli ostrý rozdiel vo vzťahoch členov skupiny. Po návrate do Londýna sa čoraz viac zapájali do obchodných aktivít vytvorením Apple Corps, multimediálnej korporácie zloženej z Apple Records a niekoľkých ďalších dcérskych spoločností. Lennon opísal tento podnik ako pokus o dosiahnutie „umeleckej slobody v rámci obchodnej štruktúry“. Debutový singel skupiny pre značku Apple, vydaný uprostred protestov v roku 1968, zahŕňal Lennonovu B-stranu „Revolution“, v ktorej volal po „pláne“ namiesto toho, aby sa zaviazal k maoistickej revolúcii. Pacifistické posolstvo piesne viedlo k výsmechu od politických radikálov v tlači Novej ľavice. Napätie na nahrávaniach Beatles v tomto roku vystupňoval navyše Lennon tým, že trval na tom, aby mal vedľa seba svoju novú priateľku, japonskú umelkyňu Yoko Ono. Porušil tým pravidlo kapely týkajúce sa manželiek a priateliek v štúdiu. Zvlášť si cenil svoj skladateľský podiel na dvojalbume a označil ho za nadradené dielo predchádzajúcemu projektu Sgt. Pepper s Lonely Hearts Club Band. Na konci roku 1968 sa Lennon zúčastnil v televíznom špeciáli The Rolling Stones Rock and Roll Circus , ktorý sa napokon neodvysielal. Lennon vystupoval so superskupinou Dirty Mac, v ktorej s ním účinkoval aj Eric Clapton, Keith Richards a Mitch Mitchell. Skupina tiež sprevádzala vokálne vystúpenie Yoko Ono. Filmová verzia z tejto akcie vyšla v roku 1996. Súbor:John Lennon en echtgenote Yoko Ono vertrekken van Schiphol naar Wenen in de vert, Bestanddeelnr 922-2496 (cropped).jpg|right|upright=0.85|thumb|Yoko Ono a John Lennon v marci v roku 1969 Koncom roku 1968, Lennonove zvýšené užívanie drôg a rastúca posadnutosť Yoko Ono v kombinácii s neschopnosťou The Beatles dohodnúť sa na tom, ako by mala byť spoločnosť riadená, spôsobili, že v Apple sa rozhodli, že potrebujú profesionálny manažment. Lennon požiadal lorda Beechinga, aby túto úlohu prevzal, ale on odmietol a poradil Lennonovi, aby sa vrátil k nahrávaniu. Lennona oslovil Allen Klein, ktorý v období britskej invázie manažoval The Rolling Stones a ďalšie kapely. Začiatkom roku 1969 bol Lennonom, Harrisonom a Starrom Klein vymenovaný za výkonného riaditeľa spoločnosti Apple, no McCartney nikdy túto manažérsku zmluvu nepodpísal. Lennon a Yoko Ono sa zosobášili 20. marca 1969 na Gibraltáre a čoskoro vydali sériu 14 litografií s názvom „Bag One“, na ktorých boli zobrazené scény z ich medových týždňov. Z týchto obrázkov bolo osem považovaných za neslušné a väčšina z nich bola zakázaná a skonfiškovaná. Lennonovo kreatívne zameranie sa naďalej posúvalo za hranice Beatles. V rokoch 1968 až 1969 spolu s Ono nahrali tri albumy experimentálnej hudby: Unfinished Music No. 1: Two Virgins (známy skôr pre obal ako pre hudbu), Unfinished Music No. 2: Life with the Lions a Wedding Album . V roku 1969 založili skupinu Plastic Ono Band a vydali Live Peace in Toronto 1969 . V rokoch 1969 až 1970 vydal Lennon single: „Give Peace a Chance", ktorý bol všeobecne prijatý ako hymna proti vojne vo Vietname, „Cold Turkey". ktorý dokumentoval jeho abstinenčné príznaky po tom, čo sa stal závislým na heroíne a „Instant Karma!". Na protest proti zapojeniu Británie do Nigerijskej občianskej vojny, jej podpore Ameriky vo vojne vo Vietname a (skôr žartovne) proti tomu, že pieseň „Cold Turkey" padla v rebríčkoch, Lennon vrátil svoju medailu MBE. ku kráľovnej. Toto gesto nemalo žiadny vplyv na jeho status MBE, ktorého nie je možné sa vzdať. Medaila spolu s Lennonovým listom je uložená v Centrálnej kancelárii rytierskeho rádu rytierov Lennon od skupiny Thel Beatles odišiel v septembri 1969, ale súhlasil s tým, že o tom nebude informovať médiá, až kým skupina neprerokuje ich nahrávaciu zmluvu. Pobúrilo ho neskôr, že McCartney v apríli 1970 zverejnil svoj vlastný odchod pri vydaní svojho debutového sólového albumu. Lennonova reakcia bola: „Ježiš Mária! On za to dostáva všetky zásluhy!" Neskôr napísal: „Založil som kapelu. Rozpustil som ju. Je to také prosté." V decembri 1970 v rozhovore s Jannom Wennerom z magazínu Rolling Stone verejne odhalil svoju zatrpknutosť voči McCartneymu, keď povedal: „Bol som blázon, keď som neurobil to, čo urobil Paul, ktorý to použil na propagáciu predaja svojej nahrávky." Lennon hovoril aj o Paulovom nepriateľstve, ktoré vnímali aj ostatní členovia, voči Yoko Ono a o tom, ako on, Harrison a Starr „už mali dosť toho, že sú pre Paula len pomocníkmi... Po smrti Briana Epsteina sme skolabovali. Paul nás prevzal a údajne nás viedol. Ale čo nás viedlo, keď sme sa točili v kruhu?"


Timothy Leary

Context: Introduction Obrázok:John Lennon performing Give Peace a Chance 1969.jpg|náhľad|Záber z nahrávania skladby Johna Lennona Give Peace a Chance, vpredu T. Leary, 1969 Timothy Francis Leary ( 22. október 1920, Springfield, Massachusetts, USA – † 31. máj 1996, Beverly Hills) bol americký psychológ, filozof, vizionár, spisovateľ, beatnik, popularizátor psychedelickej drogy LSD, psychedelický experimentátor a guru. Bol predstaviteľom alternatívnej kultúry.


Imagine (album)

Context: Introduction  Imagine je druhým sólovým albumom Johna Lennona, ktorý je zároveň jeho najpopulárnejším projektom. Album bol nahraný a vydaný v roku 1971. Skladby, ktoré tento album obsahuje sú jemnejšie ladené a menej avantgardné ako skladby jeho predošlého albumu, ktorý vydal pod názvom John Lennon/Plastic Ono Band . Podľa Lennonových vyjadrení pri tvorbe tohto albumu mu šlo o to, aby svoje myšlienky polial čokoládovou polevou, ktorá je zaujímavejšou pre širšie spektrum publika . Základ albumu bol nahrávaný v Lennonovom domácom štúdiu (Ascot Sound Studios v Tittenhurst Park), niektoré dodatočné party boli dohrané v štúdiu Record Plant v New Yorku. Spoluproducentami albumu boli Phil Spector John Lennon a Yoko Ono. Pracovné materiály, ktoré vznikli počas nahrávania na ktorých je zdokumentovaný vývoj hudobných nápadov počas realizácie niektorých skladieb vyšiel na videu s názvom Gimme Some Truth: The Making of John Lennon s Imagine . Titulná skladba albumu „Imagine“ sa stala tzv. Signature songom Johna Lennona a jedným z najznámejších hudobných apelov pre prezentáciu myšlienky svetového mieru. Populárnymi sú aj skladby „Jealous Guy“ (skladba, ktorá vznikla v Indii už v roku 1968 pri nahrávaní albumu The Beatles po názvom „Child of Nature“), „Oh My Love“ (kompozícia, ktorá vznikla v apolupráci s Yoko Ono), či meditatívna skladba „How?“. Album Imagine obsahuje aj rokenrolovo ladené skladby „Crippled Inside“ a „It s So Hard“, ako aj provokatívnu pieseň „Gimme Some Truth“, ktorá vznikala so skupinou The Beatles ešte počas nahrávania albumu Let It Be . Pôvodne prvú (vinylovú) stranu albumu Imagine uzatvára kakofonickou zmesou tónov politický song „I Don t Wanna Be a Soldier Mama“.


Claude Elwood Shannon

Context: Vzdelanie Shannon študoval na Michiganskej univerzite v roku 1936, kde získal titul Bc. stupňa. Neskôr študoval na Massachusetts Institute of Technology, kde získal magisterský titul a doktorát z elektrotechniky a matematiky. Pre svoju záverečnú prácu na magisterský titul použil logickú algebru problému elektrického spínania od Georga Boola. V tej dobe bol Boolov systém logickej manipulácie 0 a 1 menej známy, no teraz je tento systém v každom počítači na svete. Doktorát získal z matematiky a genetiky. Shannon doštudoval v roku 1940.


Imagine (skladba)

Context: Introduction  „Imagine“ je skladba od Johna Lennona, ktorá bola vydaná na jeho rovnomennom albume z roku 1971. Spoluproducentom nahrávania tohto albumu bol Phil Spector. Táto pieseň patrí medzi najznámejšie, najuznávanejšie skladby. V roku 2004 bola časopisom Rolling Stone daná na tretie miesto zoznamu 500 najlepších songov všetkých čias. Bývalý prezident USA Jimmy Carter raz povedal: " Spolu so svojou manželkou sme navštívili okolo 125 krajín celého sveta. Okrem ich štátnych hymien sme najčastejšie počuli hrať skladbu Lennonov song „Imagine“. " V knihe Lennon in America , ktorú napísal Geoffrey Giuliano, komentuje Lennon toto svoje dielo " ako protináboženskú, protinacionalistickú, antikapitalistickú, proti všetkým konvenciám protestujúcu pieseň, ktorá je všeobecne akceptovaná len preto, že všetky tieto protesty su zamaskované do sladkého obalu" . K týmto slovám ešte Lennon dodáva, že " v skutočnosti je tento jeho song Komunistickým manifestom. " Myšlienkou textu tejto Lennonovej piesne je jeho túžba po omnoho mierumilovnejšom svete. V roku 1963 Lennon napísal v úvode textu jeho skladby „I ll Get You“ slová: "Imagine I m in love with you, it s easy cause I know", ktoré by mohli byť akousi verziou štýlu a témy, ktorú neskôr použil v songu „Imagine“, no jeho refrén by mal byť sčasti inšpirovaný poetikou Yoko Ono, jej reakciou na trpké skúsenosti v Japonsku počas 2. svetovej vojny. Podľa britských novín The Guardian jedny z prvých verzií veršov podobných refrénu môžeme nájsť v jej knižke Grapefruit , z roku 1965, kde sú riadky ako " imagine a raindrop " a " imagine the clouds dripping ". V interview pre časopis Playboy s Davidom Sheffom v roku 1980 John Lennon myšlienku skladby „Imagine“ opísal takto: : Sheff: Váš nový album zakončujete slovami " Hard Times Are Over (For a While) " (" Tažké časy skončili (Na chvíľu). " Prečo? : Lennon: Táto správa nie je ničím novým: " Give Peace a Chance " (" Dajme šancu mieru ") - nie je to nič neracionálne, iba som povedal " dajme mu šancu ". V skladbe „Imagine“ hovoríme: " Dokážete si predstaviť svet bez hraníc, bez vierovyznaní? " Pososolstvo je neustále to isté, pozitívne.


Rubber Soul

Context: Výroba albumu  John Lennon – spev, rytmická gitara, elektrický klavír („Think For Yourself“) Paul McCartney – spev, basová gitara, klavír, gitara George Harrison – spev, sólová gitara, sitara („Norwegian Wood“) Ringo Starr – bicie, spev („What Goes On“), hammond organ („I m Looking Through You“) George Martin – producent, klavír („In My Life“), harmónium („The Word“) Mal Evans – hammond organ