text: Poznámka : Abstrakt a právní věty nejsou součástí rozhodnutí Ústavního soudu; jejich význam je pouze anotační a informativní. Abstrakty vybraných rozhodnutí vytváří analytický odbor Ústavního soudu. Právní věty formuluje soudce zpravodaj, resp. jeho kancelář pro rozhodnutí publikovaná ve Sbírce nálezů a usnesení Ústavního soudu.
  
  ABSTRAKT
  
  Abstrakt není k dispozici.
  
  PRÁVNÍ VĚTY
  
  Právní věta není k dispozici.
  
  Česká republika
  USNESENÍ
  Ústavního soudu
  
  
  
  Ústavní soud rozhodl v senátě složeném z předsedkyně Ivany Janů a soudců Vojena Güttlera a Františka Duchoně ( soudce zpravodaj ) ve věci ústavní stížnosti stěžovatele Ing. T. B., zastoupeného JUDr. Lenkou Faltýnovou, advokátkou se sídlem Domažlice, náměstí Míru 143, proti rozsudku Krajského soudu v Praze ze dne 24. 3. 2011, čj. 28 Co 34/2011 - 497, takto :
  
  Ústavní stížnost se odmítá.
  
  Odůvodnění :
  
  I.
  
  Včasnou ústavní stížností, splňující i ostatní formální náležitosti stanovené zákonem č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů ( dále "zákon o Ústavním soudu" ), stěžovatel navrhl zrušení shora uvedeného rozhodnutí, jako zasahujícího do jeho práv a práv jeho nezletilé dcery ( dále "nezletilá" ) zaručených čl. 32 odst. 1 a 4 a čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod ( dále "Listina" ) a čl. 18 odst. 1 Úmluvy o právech dítěte.
  
  Stěžovatel tvrdí, že závěry obecných soudů nejsou v souladu se zájmy nezletilé, která má právo na výchovu oběma rodiči. Podle § 26 odst. 2 a § 50 odst. 1 zákona č. 94/1963, Sb., o rodině, ve znění pozdějších předpisů ( dále "zákon o rodině" ), příslušných ustanovení Listiny, Úmluvy o právech dítěte a judikatury Ústavního soudu musí soud návrhu na svěření do střídavé péče vyhovět, pokud oba rodiče mají o výchovu zájem, jsou způsobilí o dítě pečovat; jeho potřeby tím budou lépe zajištěny a neexistují důvody mající prokazatelně negativní vliv na jeho zájem, a to i v případě, že s tím jeden z rodičů nesouhlasí. V průběhu řízení bylo jednoznačně prokázáno, že oba rodiče jsou schopni se o nezletilou všestranně postarat a péči o ni fakticky již řadu let zajišťují. Hlavním důvodem, proč soudy návrhu na svěření nezletilé do střídavé výchovy nevyhověly, byl nesouhlas její matky, jehož důvody opakovaně a účelově měnila a byl založen na iracionálních a nepřezkoumatelných důvodech. Realizovaný široký styk přitom probíhá bez námitek vůči péči stěžovatele.
  
  II.
  
  Z ústavní stížnosti a připojených listin Ústavní soud zjistil, že rozsudkem Okresního soudu v Kolíně ze dne 23. 9. 2010, čj. 22 P 126/2008 - 433, byl zamítnut návrh stěžovatele na svěření nezletilé do střídavé výchovy obou rodičů a rozšířen jeho styk s ní. K jeho odvolání Krajský soud v Praze rozsudkem ze dne 24. 3. 2011, čj. 28 Co 34/2011 - 497, rozhodnutí soudu prvního stupně potvrdil.
  
  III.
  
  Ústavní soud představuje soudní orgán ochrany ústavnosti, není součástí obecných soudů, jimž není ani instančně nadřazen. Proto neposuzuje celkovou zákonnost napadených rozhodnutí, ani nenahrazuje hodnocení důkazů svým vlastním a nezabývá se eventuálním porušením běžných práv fyzických osob, pokud to současně neznamená porušení základního práva nebo svobody. Hodnocení důkazů obecnými soudy přezkoumává Ústavní soud pouze tehdy, zjistí-li, že v řízení byly porušeny ústavní procesní principy, zejména právo na spravedlivý proces.
  
  Poté co se Ústavní soud seznámil s obsahem stěžovatelovy ústavní stížnosti a napadeného rozhodnutí, dospěl k závěru, že není opodstatněná. Stěžovatel jejím prostřednictvím vyjadřuje svůj nesouhlas s právním závěrem obecných soudů v otázce splnění podmínek pro nařízení střídavé výchovy, přičemž zásah do svých shora uvedených práv a práv nezletilé spatřuje ve skutečnosti, že rozhodly v rozporu s jeho přesvědčením.
  
  Se zřetelem ke shora uvedeným principům přezkumu Ústavního soudu bylo tak v posuzované věci jeho úkolem především posoudit, zda tím, že obecné soudy jeho návrhu na střídavou výchovu nevyhověly, neporušily jeho základní práva.
  
  Ústavní soud přitom v minulosti opakovaně judikoval, že v rodinněprávních věcech zasahuje jen v případech skutečně extrémních, neboť posouzení, zda jsou splněny podmínky umožňující svěření dítěte do střídavé výchovy rodičů a zda je takový postup v souladu s jeho zájmy, jsou zásadně věcí obecných soudů. V této souvislosti uvedl, že zájem dítěte je třeba posuzovat z hledisek objektivních, nikoli z pouhého subjektivního hodnocení výhodnosti či naopak nevýhodnosti pozice každého rodiče ( sp. zn. III. ÚS 464/04 ). Současně je povinností soudu respektovat i zásadu vyjádřenou v čl. 18 odst. 1 Úmluvy o právech dítěte, podle níž mají oba rodiče společnou odpovědnost za jeho výchovu a vývoj.
  
  Ústavní soud rovněž judikoval, že jakkoli střídavá výchova předpokládá ze strany rodičů především toleranci, společnou vůli a schopnost spolu komunikovat a spolupracovat ( a zejména nezapojovat dítě do vzájemných rozporů ), nesmí na ni soud rezignovat už tehdy, kdy jeden z nich s ní jen "obstrukčně", resp. ničím neodůvodněně nesouhlasí; takový nesouhlas může být relevantní pouze tehdy, jak správně dovozuje stěžovatel, je-li založen na důvodech, jež jsou způsobilé intenzivním způsobem negativně zasahovat do zájmu dítěte, jak tomu je i v posuzované věci.
  
  Z napadených rozhodnutí zřetelně vyplývá, že nesouhlas matky nezletilé nelze mít za obstrukční, respektive účelový a racionálně neodůvodněný, tak jak tomu bylo ve věci posuzované ve stěžovatelem citovaném nálezu sp. zn. II. ÚS 1206/09, ze dne 23. 2. 2010, ve které nebyla střídavá výchova nezletilého dítěte, ač znalcem doporučena, nařízena pouze pro nesouhlas matky, jenž nebyl racionálně odůvodněn, ve vztahu k dítěti postrádal relevanci, a tudíž se jevil jako obstrukční.
  
  Nelze ani dovodit, jak tvrdí stěžovatel, že by jeho důvody opakovaně a účelově měnila a byl založen na iracionálních a nepřezkoumatelných důvodech. Podstatné je, jak vyplývá z podrobného odůvodnění napadených rozhodnutí, že obecné soudy hodnotily na základě konkrétních skutkových zjištění, s nimiž stěžovatel vyjadřuje svůj nesouhlas, nejen vhodnost dosavadního výchovného prostředí a předpoklady obou rodičů, ale i jejich vzájemné vztahy a vztah nezletilé k nim. Jejich logicky odůvodněnému skutkovému závěru, že nebyl nalezen důvod pro změnu stávajícího vyhovujícího výchovného prostředí, nelze z vyložených hledisek ústavněprávního přezkumu ničeho vytknout.
  
  Není důvod ani přisvědčit stěžovatelovu tvrzení, že obecné soudy přebíraly nepodložená tvrzení matky, resp. že skutkový stav je zatížen neúplností; totéž platí i o hodnocení důkazů, které provedly. Ústavní soud připomíná, že co do námitek proti skutkovým zjištěním a hodnocení důkazů, není vzhledem k vymezení svého postavení zásadně oprávněn do tohoto procesu zasahovat, a to i kdyby mohl mít za to, že přiléhavější by bylo hodnocení jiné. Důvodem k jeho zásahu je až stav, kdy hodnocení důkazů a tomu přijaté skutkové závěry jsou výrazem zjevného faktického omylu či logického excesu; zpravidla teprve tehdy lze mít za to, že bylo dosaženo ústavněprávní roviny problému, což se v posuzované věci zjevně nestalo.
  
  Skutkové závěry ve věci stěžovatele rozhodujících obecných soudů ohledně vhodnosti střídavé výchovy jsou věcné, logicky konzistentní a adekvátně reagují nejen na aktuálně panující situaci mezi oběma rodiči, nýbrž věnují pozornost předpokládaným důsledkům této úpravy výchovného prostředí do budoucna ( stěžovatelem rozporované závěry o budoucí školní docházce nezletilé ).
  
  Ústavní soud neshledal opodstatněným ani tvrzení stěžovatele o porušení Úmluvy o právech dítěte. Zjistil, že soudy obou stupňů zjišťovaly přání nezletilé a zohlednily je, pokud nenařídily střídavou výchovu a nevyhověly jeho návrhu, nepředstavuje tato skutečnost, s ohledem na dosud realizovaný rozsah jeho styku s ní, porušení jejího práva na péči obou rodičů.
  
  Vzhledem k výše uvedenému Ústavnímu soudu nezbylo než stěžovatelovu ústavní stížnost, mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků, podle ustanovení § 43 odst. 2 písm. a ) zákona o Ústavním soudu odmítnout jako zjevně neopodstatněnou.
  
  Poučení : Proti tomuto usnesení není odvolání přípustné.
  
  V Brně dne 30. srpna 2011
  
  Ivana Janů
  předsedkyně I. senátu Ústavního soudu
entities.entity_id: GxfNC5sTJ-rB6QeV
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavního soudu
entities.entity_id: VdpHHFGxnvCAgv6F
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavního soudu
entities.entity_id: uDLv2y69rhmGTgHD
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavního soudu
entities.entity_id: AQ4kLpleBh6zIm2x
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavního soudu
entities.entity_id: FMiT9TQVpjZuUN0r
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavní soud
entities.entity_id: eUECAUoo1r0frQ4M
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Krajského soudu v Praze
entities.entity_id: NNNOzrm6oC0wrHv2
entities.category_str: Reference na rozhodnutí soudu
entities.content: čj. 28 Co 34/2011 - 497
entities.refers_to: eUECAUoo1r0frQ4M
entities.entity_id: sDh6EPO4M7tPkqz4
entities.category_str: Reference zákonu
entities.content: č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu
entities.entity_id: su2H6OgMRScuevap
entities.category_str: Účinnost
entities.content: ve znění pozdějších předpisů
entities.entity_id: yxwWj2eWYj2hXFgr
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavním soudu
entities.entity_id: P2VxNAyfKGKweSA6
entities.category_str: Reference zákonu
entities.content: čl. 32 odst. 1 a 4 a čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod
entities.entity_id: zpM3OvtUvX49gXjY
entities.category_str: Reference zákonu
entities.content: čl. 18 odst. 1 Úmluvy o právech dítěte
entities.entity_id: JLO41d_B0YPyoK7k
entities.category_str: Reference zákonu
entities.content: § 26 odst. 2 a § 50 odst. 1 zákona č. 94/1963, Sb., o rodině
entities.entity_id: hTnFo5eE_VmHj--4
entities.category_str: Účinnost
entities.content: ve znění pozdějších předpisů
entities.entity_id: Nrfbsv1w8H_cH1pd
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavního soudu
entities.entity_id: _K0pU6MdhOnPnsS7
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavní soud
entities.entity_id: GzTjuj4e1gO7Vy2D
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Okresního soudu v Kolíně
entities.entity_id: jlkaUapY4g33hYl1
entities.category_str: Reference na rozhodnutí soudu
entities.content: čj. 22 P 126/2008 - 433
entities.refers_to: GzTjuj4e1gO7Vy2D
entities.entity_id: G4xgbTmTG33PDVy9
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Krajský soud v Praze
entities.entity_id: FoKSAVzMeTxU1LPK
entities.category_str: Reference na rozhodnutí soudu
entities.content: čj. 28 Co 34/2011 - 497
entities.refers_to: G4xgbTmTG33PDVy9
entities.entity_id: h90B1n8Ci_1duL7I
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: soudu prvního stupně
entities.entity_id: WkXwoVAWkMdZXE3X
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavní soud
entities.entity_id: j-2L3XlAA5Fqi0jQ
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavní soud
entities.entity_id: R6iBoLxlH0MxCKX5
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavní soud
entities.entity_id: WWTJPtP9CP320sYt
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavního soudu
entities.entity_id: qdGfyA05u3G9U0ir
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavní soud
entities.entity_id: vDjkUtahfhcxJ4w0
entities.category_str: Reference na rozhodnutí soudu
entities.content: sp. zn. III. ÚS 464/04
entities.refers_to: qdGfyA05u3G9U0ir
entities.entity_id: VwWZ_msJk_rQRRk2
entities.category_str: Reference zákonu
entities.content: čl. 18 odst. 1 Úmluvy o právech dítěte
entities.entity_id: hPepoPZX2572RME8
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavní soud
entities.entity_id: 6N2M8fAjRvfGYkjq
entities.category_str: Reference na rozhodnutí soudu
entities.content: sp. zn. II. ÚS 1206/09
entities.refers_to: hPepoPZX2572RME8
entities.entity_id: jlYTS0eG-XO0nbWq
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavní soud
entities.entity_id: m0S_psag4LUpkPSz
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavní soud
entities.entity_id: ztU2OUyWuIU7i6O2
entities.category_str: Reference zákonu
entities.content: Úmluvy o právech dítěte
entities.entity_id: sFxHmqAad6ptQ0j0
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavnímu soudu
entities.entity_id: z2xhH9s4e8oOy3Df
entities.category_str: Reference zákonu
entities.content: § 43 odst. 2 písm. a ) zákona o Ústavním soudu
entities.entity_id: pbOfRT821nkQNObD
entities.category_str: Soudní instituce
entities.content: Ústavního soudu